244 
Udenfor Etah ligger Littleton Øen, og her har vi det eneste 
sted paa kysten (altsaa med undtagelse af Semigutat ved Nordre 
Strømfjord), hvor hvalrossen gaar paa land Den kan ofte ligge i 
ret store flokke her, og eskimoerne har let ved at dræbe dem. 
Jeg skal i denne forbindelse berette en ret pudsig historie, som 
blot viser, hvor højt hvalrossen gaar op i landet: Den amerikanske 
rejsende mr. Harry Wittney, der i 1910 var en sommerrejse oppe 
i distriktet, var med sit selskab i land paa Littleton Øen for at 
drive jagt og saa oppe paa en lille høj nogle dyr, som de antog 
for rensdyr. Som følge deraf sneg de sig meget forsigtigt nær¬ 
mere, de saa tydeligt gevirerne, men da de kom nær nok, viste 
det sig at være en flok hvalrosser, der laa paa ryggen og solede 
sig og viftede sig med baglufferne, saaledes som sælerne gør det, 
naar de ligger paa land. Det var baglallerne og stødtænderne, der 
stak lige i vejret, som man forvekslede med renshorn, en vistnok 
enestaaende fejltagelse; farven i sig selv er jo ikke saa forskellig. 
Norden for Etah bøjer kysten mod øst ind mod Humboldt 
Bræen; herinde i Peabody Bugten ligger isen næsten hvert aar 
uden at bryde op, der er derfor kun spredt og ret sjældent be¬ 
byggelse, men om det har været saaledes altid, synes tvivlsomt, 
da der findes ruiner af meget store bopladser. Knud Rasmussen 
har saaledes talt 55 husruiner et enkelt sted. — Paa alle steder, 
hvor man træffer gamle bopladser, finder man masser af hvalros¬ 
knogler, saa der har nok været en mere isfri tid. Det er ikke ude¬ 
lukket naturligvis, at eskimoerne kan have fragtet kød med benene 
i derind fra yderligere beliggende steder, men i alt fald paa den bo¬ 
plads, der ligger længst ude, og som derfor hyppigst er isfri og 
beboet, Anorétok hedder den, er der altid med aabent vand mange 
hvalrosser. Vi er nu kommen op til de steder, hvor det kun eller 
næsten kun er hunhvalrosser, der træffes. Det samme var tilfældet 
i det distrikt, som „Danmark“-Ekspeditionen besøgte paa Grønlands 
østkyst, at hunhvalrossen levede nordligere end hannerne; men om 
det er en tilfældighed, eller om det er for at være mere afsides fra 
mulige fjender med ungerne, ved jeg ikke. Disse hunner er altid 
langt vanskeligere end hannerne at fange paa grund af deres store 
voldsomhed til at angribe kajakfangeren, saa fangsten her frem- 
byder meget større fare for fangeren end længere syd over, hvor 
kun hanner findes. 
