248 
brugt op, er det, at de vandrer afsted over isen for at finde aabent 
vand. Som beskrevet af Knud Rasmussen i hans bog „Foran 
Dagens Øje“, drager de afsted i een bestemt retning; kommer der 
en hindring i vejen, kravler de over den. Mange, mange gange 
glipper forsøget for dem med at kravle over isskruninger eller smaa 
fjælde, men over vil de. Det synes, som om de har den største 
frygt for at tabe retningen, og er de ude paa jævn is, ligger deres 
vældige spor som en snorret lige landevej frembragt af en sneplov 
uden en afvigelse til nogen side. Ofte fanger man hvalrosser om 
sommeren, der har svære frostsaar paa for- og baglemmerne; eski¬ 
moerne siger, at det er hvalrosser, der om vinteren har maattet 
foretage sig en spadseretur over isen for at naa ud til aabent vand. 
Paa disse ture bliver de, der jo ikke er vante eller egnede til 
lange marscher, tit trætte og lægger sig til at sove og lider vist 
i det hele meget af kulde paa disse ture, hvor tillige sulten maa 
pine dem. De, jeg selv har set af saadanne hvalrosser, har ikke 
haft noget som helst i maven, og Knud Rasmussen har meddelt 
mig, at det altid er tilfældet, ligesom han mener, at de først be¬ 
giver sig paa rejsen, naar de er yderst udsultede i den vaage, de 
har været indespærret i. De samme vandringer over isen, pangu- 
liaq som de kaldes af eskimoerne, foretages iøvrigt ogsaa af klap- 
mydser, der heller ikke er i stand lil at holde aandehuller aabne. 
Dog har jeg ogsaa set et tilfælde, hvor en hvalros havde søgt til¬ 
flugt ved et isfjæld, der stod paa grund, og hvor saaledes høj- og 
lavvandet holdt isen brudt om det, saa der blev plads til at aande, 
og jeg har hørt, at det ikke skal være sjældent, at dette sker. En 
anden gang var der en hvalros, der levede ved tidevandsrevnen ved 
Kap Athol; den havde været der det meste af vinteren, inden den 
blev dræbt, og den opdagedes ved, at den var gaaet op paa isen 
og tværs over sundet mellem Kap Athol og Wolstenholme Øen, hvor 
den ligeledes var sluppet ned i tidevandsrevnen, men den havde 
jo efterladt sig et tydeligt spor i sneen, som voldte dens død. 
De hvalrosser, der om foraaret og først paa sommeren kommer 
til Kap York Distriktet, er ret magre, men i løbet af sommeren 
tager de til i fedme og kan om efteraaret og vinteren være ko¬ 
lossalt fede. Dog synker en hvalros altid, naar den dræbes, idet 
dens vægtfylde er større end vandets. Det kan dog hænde, at 
en hvalros bliver flydende, det er, naar den har „slugt luft“, lige 
