134 
en Del Xyris -Arter let og godt lade sig opbløde til anatomisk 
Brug, hvilket i Regelen ikke var Tilfældet med Eriocaulaceerne. 
Endog temmelig fine, histologiske Details kunne paa denne Maade 
eftervises. Jeg har benyttet mig af den Pfitzerske Alkohol-Am- 
moniak-Methode l ); Organstykkerne have ligget i Yædsken i c. 24 
Timer og ere derpaa udskyllede i Vand, inden de bleve skaarne. 
Da det i alt ikke er saa særdeles mange Arter, jeg har 
undersøgt, skal jeg begynde min Fremstilling med det specielle 
Afsnit. 
1. Xyris asperata Kth. 
Denne karakteristiske Xyridé, hvoraf jeg har haft opblødt 
Materiale til Studium, er, som saa mange andre Arter, let kendelig 
paa sine Blade. De ere kvarterlange, ridende, stærkt furede og 
stride; paa begge Sider er Overhuden meget ujevn og nopret. 
Et Tværsnit af Bladpladen (Tab. II, Fig. I) viser os en iso- 
lateral Bygning, som man kunde vente det af et Blad, hvis Ydre 
er som hos Iris ; indenfor en meget ejendommelig Epidermis findes 
Karstrængene omgivne af det assimilatoriske Yæv og Stereomet; 
Yandvæv eller specifikt Luftvæv findes ikke. 
Overhuden bestaar, bortset fra Spalteaabningerne, af to for¬ 
skellige Slags Celler, der dog begge, sete fra Fladen, ere af samme 
Længde og samme, langstrakt-rektangulære Form. Udfor Kar¬ 
strængene ere Epidermiscellerne nemlig i den Grad tykvæggede, 
men ikke forvedede, at deres Lysning oftest er svunden ind til en 
smal Spalte (Tab. III, Fig. VII); korte, lige, ugrenede Porer i de 
radiale Vægge sætte Cellerne i indbyrdes Forbindelse og give Væg¬ 
gene en ikke ringe Lighed med de tykke Cellulosevægge i adskillige 
Frøs Endosperm. Disse fortykkede Overhudsceller ere meget hoje og 
temmelig smalle. Det er dem, som danne Ribberne udenpaa Blad¬ 
siden. De lavere Celler, som bl. a. have Spalteaabningerne mellem 
sig og beklæde Furerne mellem Ribberne, ere langt mere tyndvæg- 
x ) Morphol. Studien fiber die Orckideenblfithe. Heidelb. 1886, p. 4. 
