146 
vægge ligge i samme Niveau, og Celleindholdet er en homogen, 
rødbrun Masse. 
Blomsterstandens Skaft (Tab. II, Fig. V) har to Køle; den 
ene er lav og ganske af samme Bygning som de, vi have set hos 
de forrige Arter. Den anden er betydelig hojere, og i dens klorofyl¬ 
førende Væv, en Udvidniug af Stængelbarken, lindes en eller (paa 
andre Steder af Skaftet) to Karstrænge af sædvanlig Struktur med 
Stereom- og Parenkymskede. Overhudscellerne paa begge Køles 
Byg løbe ligesom i Bladkanten ud i stive, spidse, brungule Haar, 
hvis indre Hulhed paa Grund af Væggens mægtige Fortykningslag 
er svunden ind til næsten intet (cfr. Tab. III, Fig. XIII). 
Indenfor den jævne Epidemis findes et Lag Palissader samt 
den øvrige, med tydelige Cellemellemrum udstyrede, klorofylholdige 
Bark. Det mekaniske Væv og de dertil sig støttende c. tolv Kar¬ 
strænge er i alt væsenligt som hos X. asperata. Paa Grund af 
at de lakuneførende Mestomstrænges meget vide, laterale Kar (der 
paa Længdesnittet vise sig at være Stigekar) indtage et saa stort 
Bum, er Leptomet i disse Strænge T-formet. Paa Inder-(Hadrom-) 
siden støttes Karstrængene igjen af mekanisk Væv, idet de yderste 
Marvceller her ere stærkt fortykkede. Marvens axile Parti er 
gaaet tilgrunde og har givet Plads for en Lufthule. 
6. X. calocephala sp. n. 
Denne Plantes Blade ere, hvad Vævarterne og deres For¬ 
deling angaar, i det væsenlige byggede som X. plantaghieas. 
Mesophyllet er dog adskillig mægtigere, da det bestaar af flere 
Cellelag; Palissaderne ere kortere, og det indre, mere svampede 
Klorofylvæv viser ikke saa tydelig en brachyodisk Ordning som 
hos hin nævnte Art. Dertil kommer, at alene Epidemis er til¬ 
strækkelig til at skjælne de to Arters Blade fra hinanden, thi dens 
Celler ere her smaa og tykvæggede. Fra Spalteaabninger, Aande- 
hule, Karstrænge og Skeder lade hurtig sagte og let opfattelige 
Skjelnemærker sig ikke hente. 
Inflorescensskaftern es topografiske Anatomi viser os 
