167 
lader til sig selv, fordi deres Beliggenhed er saaledes, at de vandre 
ud i Kattegat. Forhaabentlig maa Raabjerg Mile ogsaa faa Lov 
at staa ubeplantet, da den Skade, den kan anrette, ialtfald fore¬ 
løbig, vist er for Intet at regne, og da den er et af de interes- 
santeste og ejendommeligste Punkter i Danmark. 
De allerfleste Klitter af vort c. 10 nMil store Klitareal ere 
nu ved Naturens og Menneskets forenede Bestræbelser dæmpede. 
Klittens Udviklingshistorie har sin store botaniske Inter¬ 
esse; den viser os et Exempel paa Yegetationsformationernes Kamp 
med hverandre, den enes Undergang, den andens Sejr. Den har 
selvfølgelig været kjendt meget længe; Viborg skriver: „Et be¬ 
tydeligt Antal af Vexter er af Skaberen bestemt til at voxe i et 
sandigt Jordsmon. Nogle groe i den tørreste Flyvesand, naar den 
endnu er aldeles levende. Andre derimod indfinde sig først i 
samme, naar hine have nogenlunde dæmpet den, og disse over¬ 
trække den i Tidens Løb med Grønsvær. De første fæste Flyve¬ 
sanden, standse derved Sandflugten, og sætte dette Onde en Grændse. 
De sidste give Flyvesanden endnu højere Grad af Fastlied, og for¬ 
andre den med Tiden til en brugbar Jord.“ I Korthed er denne 
Udviklingshistorie følgende. Agropyrum junceum og andre, alle¬ 
rede nævnte, men navnlig dog Psamma arenaria og Elymus are¬ 
narms grundlægge Klitten; under dennes følgende Væxt er det 
navnlig Psamma , der spiller en Bolle, men samtidig bereder denne 
sig sin egen Undergang. Er Sandflugten først dæmpet, og er 
Sandet kommet til Ro mellem Hjelmens tætte Tuer, formaa andre 
Planter at fæste Bo; de brede sig, danne et tættere og tættere 
Dække, og snart bliver det Hjelmen for trangt; den fordrer Frihed 
og løs Bund for at trives, og naar den ikke længer finder dette, 
gaaer den ud. Den Vegetation, som afløser Hjelmeformationen, 
kan i mange Tilfælde passende kaldes San dskjæg-F or mation en 
(Weingartneria eller Corynephorus canescens - Formationen; hos 
Bang: „Graabunke-Formationen 11 ). I andre Tilfælde og paa visse 
Steder fortrænges Hjelmeformationen af Klittorn ( Hippophae 
rhamnoides ), og endnu hyppigere er det den tyranniske Lyng 
