169 
af Pil og mange andre Planter komme atter tilsvne, tjene til Leg 
for Vinden og filtres af denne mere eller mindre sammen. I Klitter 
ved Lønstrup har jeg seet Hippophae s Grene og Rødder vel be¬ 
varede i 4—5 Alens Dybde. 
Psarnma arenaria. Hjelmen (eller Klittaget), staaer i 1ste 
Kække som sandbindende Plante. E. V i b o r g, Andresen og 
senere paa mere videnskabelig, indgaaende Maade Bueben au (1. c.) 
have skildret dens Voxemaade, der omtrent er den samme som 
Agropyrum junceum' s. Ikke uden Grund siger A n d r e s e n om den: 
den er den mærkeligste og i en vis Henseende den højeste 
Plante, Danmark har at opvise. Det formrigeste Skud er 
bygget af tre Dele: en vandrende, en opstigende assimilerende, og 
en blomstrende Del, — omtrent som den ovenfor afbildede Triticum 
junceum. Det har først en vandret, straktleddet, med Lavblade 
besat Del; Stængelleddene ere 6—10 Cm. lange eller længere, 
trinde, hvide, omtrent 6 Mm. tykke. Lavbladeno have ingen normal 
Plade, men en c. 1 Cm. lang stikkende Spids, der i Knoppen er 
rettet fremad og sammenrullet, saa at Knopperne ere meget spidse 
og- meget let gjennemtrænge Sandet. Disse udløbende Skuddele 
skulle kunne blive mange Metre lange. Viborg skriver om „Klit¬ 
tagets Rødder u , at de „igjennemløbe Sandklitterne undertiden i en 
Længde af 20 — 30 Alen“. Pra Bladfæstene udgaa traadformede, 
tynde Rødder, som skulle kunne blive endog 5 Met. lange og bære 
smaa Siderødder; alle unge Roddele ere tykke, noget svampede og 
haarbærende, medens de ældre Dele, formedelst Barklagets Por¬ 
svinden, ere tyndere; kun Centralcylinderen skal her være tilbage, 
dækket af Endodermis. I Klittens Overflade bøje Udløberne opad, 
blive meget kortleddede, og Bladene blive til Løvblade; der frem¬ 
kommer da en Tue af lange Løvblade ragende op af Sandet, tæt 
omsluttende hverandre; uden Afbrydelse dannes der nye Løvblade 
Aaret rundt, den strængeste Vintertid formodentlig undtagen; Hjel¬ 
men er stedsegrøn 1 ). Endelig naaer Skuddet i Blomst efter maaske 
0 Andresen siger, at den i Frost er gul, men om Foraaret vender 
den grønne Farve tilbage; Bladene voxe ved Grunden. 
