10 
Kap. I. 
Om Rotiferernes Kutikula. 
I Følge samtlige Undersøgeres Iagttagelser er Rotiferernes 
Legeme beklædt med en Kutikula, afsondret af en underliggende 
Hypoderm. Denne er et Synkytium, hvori de enkelte Celler ikke 
kunne paavises, men de sparsomme Kærner ligge spredte i en 
temmelig ensartet Protoplasmamasse, hvis Korn ere noget talrigere 
grupperede omkring Kærnerne. Hypodermen er særlig stærkt ud¬ 
viklet hos nyfødte Dyr og ganske særlig hos de fleste Hanner, 
hvor den holder sig hele deres Levetid; hos Hunnerne indskrænkes 
den i alt Fald tilsyneladende, meget under Yæxten og kan f. Ex. 
hos Asplanchnerne være til Stede i saa ringe Grad, at den kun 
kan paavises ved Farvemidler; den opnaar altid en betydelig 
Tykkelse under Hjulorganet og i Foden. Kutikulaen beklæder hele 
Hjuldyrets Legeme med Undtagelse af de ciliebærende Celler i 
Hjulorganet, der angives at være nøgne. 
Der skal i det følgende gøres Rede for det yderst forskellig¬ 
artede Udseende, Kutikulaen har indenfor de talrige Hjuldyrfamilier. 
Man har nemlig i H udson- Gosses og i alle senere Forfatteres 
Systemer tildelt Kutikulaens forskellige Tykkelsesgrad en høj syste¬ 
matisk Værdi og efter sammes større eller mindre Tykkelse inddelt 
Hovedmassen af Hjuldyrene, Ordnen Ploima , i to Underordner: 
Loricata og Ittoricata, en Inddeling, som imidlertid vil vise sig at 
være ganske forkastelig. 
Kutikulaen frembyder indenfor N o t o m m a t i d e r n e s Familie (Tab. 
I. Fig. 1) de mindst komplicerede Forhold. Den er tydelig leddelt, med 
de enkelte Led, der alle næsten ere ganske ens, tydelig afsatte fra 
hverandre; iøvrigt er Kutikulaen hyalin, tynd og fuldkommen ens¬ 
artet. Hos de fleste Arter vise Leddene en ikke ringe Evne til at 
skyde sig ind i hverandre (Teleskopi); dette gælder særlig om de 
sidste Led hos Proales , Pleurotrocha og enkelte Notommota- Arter. 
Fra denne meget enkle Kutikula hos Notommatiderne synes 
