27 
grupper, er gaaet tabt under Typens Omdannelse fra krybende til 
fritsvømmende Organisme. 
Naar Spørgsmaalet da til Slutning bliver, hvilken systematisk 
Værdi man bør tillægge Kutikulaens forskelligartede Udseende, der 
i alle tidligere Systemer har spillet en saa betydelig Rolle, kan 
Svaret ikke være tvivlsomt. 
Den hy a 1 i n e, u s egm e n t e r e de Kutikula og den 
g eléaf sondrende Evne hos Flosculariadæ o g Melicertidæ m a a 
ikke betragtes som Tegn paa indbyrdes Slægtskabs¬ 
forhold og retfærdiggøre ikke Opstillingen af Ordnen 
Rhizotci, der blev dannet af H udson - Gosse for disse to 
Familier, og som genfindes i alle senere Systemer 
med Undtagelse af Hårtogs. 
Den meget tydelige Segmentation og de enkelte 
Leds store „teleskopiske 41 Evne bør ikke, som hos 
Hudson- Gosse,an ve ndessomHo vedkar ak ter fo rPhilodi- 
n i d e r n e s Orden. 
Den af H udson- Gosse foreslaaede Inddeling' af 
Ordnen Ploima i Loricctta og Illoricata , som genfindes i alle 
senere Systemer, er ganske forkastelig. Hvad denne sidste 
Sætning angaar, maa man nemlig først og fremmest erindre, at Be¬ 
nævnelsen Panser kun betegner en særlig fortykket Del af den fælles 
Kutikula, der beklæder hele Legemet, samt at man forefinder alle tænke¬ 
lige Overgange mellem en fuldkommen hyalin, leddelt og overalt lige 
tyk Kutikula og en kun omkring Legemets midterste Partier for¬ 
tykket Kutikula; i sidste Tilfælde er Leddelingen her gaaet tabt, 
men er dog paaviselig i de ikke fortykkede Dele af Kutikulaen, 
ganske særlig i Foden, i hvilken man som oftest kan paavise 
3—4 Led. Den teleskopiske Evne bevares for de forreste sammen¬ 
smeltede Leds Vedkommende, der bære Hjulorganet, og som samlede 
trækkes helt eller delvis ind i Pansret, saa vel som for Fodens 
enkelte Led; den er særlig udviklet for det Leds Vedkommende, 
der ligger paa Grænsen mellem Krop og Fod, og hvori hele Foden 
hos pansrede Former kan trækkes tilbage. Fremdeles kan man 
