85 
og Begyndelsen saa vel til én som til to Ciliekranse. Idet de 
forskellige Familier nu sondre sig ud fra denne store Fællesgruppe, 
følge de forcipate Munddele med den enkelte Ciliekrans, og deres 
Bygning kan forklares netop paa Basis af denne Sammenkøring, 
medens de malleate Munddele særlig følge Former med to Ciliekranse. 
De mærkelige malleo-ramate Munddele vise sig at være en Om¬ 
formning af de malleate og optræde hos Former med ydre Stoppekrans. 
Allerede nu kunne vi derfor foreløbig inddele 
Hjuldyrene i 4 store Hovedgrupper: 1) Former med 
Fimreskive og malleate eller forcipate Munddele; 2) 
Former med én Ciliekrans og forcipate Munddele; 
8) Former med S toppe kran s indenfor Rand krans en og 
malleate Munddele; 4) Former med Stoppekrans uden¬ 
for Randkransen og malleo-ramate Munddele. 
Kap. IV. 
Foden. 
Man betegner i Almindelighed det bageste Afsnit af Hjul¬ 
dyrenes Legeme som Fod eller Hale. Dette Afsnit er i mange Til¬ 
fælde aldeles ikke adskilt fra det øvrige Legeme, hvorimod det i 
andre er skarpt afsat og i saa Fald har et yderst forskelligt Udseende 
i de forskellige Hjuldyrfamilier; undertiden mangler det ganske. Selv 
om Leddelingen forsvinder i de foregaaende Legemsafsnit, bibe¬ 
holdes den dog i Alm. i Foden, der som oftest er sammensat af 
2—4 skarpt fra hverandre sondrede Led. I talrige Tilfælde frem¬ 
vise disse Led en svag Teleskopi, og hos pansrede Former kan i 
Alm. hele Foden samlet trækkes ind i Legemet; sidste Fodled bærer 
som oftest 2 Vedhæng, de saakaldte Tæer, hvis Udseende er yderst 
forskelligt. I deres Spids aabner sig en Klæbekirtel, som afsondrer 
en Vædske, der størkner i Vandet, og ved Hjælp af hvilken Dyret 
kan kitte sig fast til et Underlag. 
Foden hos Hjuldyrene er maaske det mest iøjnefaldende og 
mest varierende Afsnit af Hjuldyrenes Legeme, og det er derfor 
ret naturligt, at den hidtil har haft en stor Betydning i Systema- 
