89 
som jeg her i Landet har fundet i to vegetationsløse Smaadamiue, 
er den øverste Del af Foden leddelt og den nederste tydelig ring¬ 
delt; hos alle de øvrige Brachionider, af hvilke i alt Fald to Arter, 
B. angularis (Tab. II, Fig. 47 c) og B. pala, ere Planktonorganismer, 
forekommer den typiske, ringdelte og yderst bevægelige Brachionus- 
fod. Denne ender altid med to korte Tæer, der ganske særlig ere 
svagt udviklede hos de to Planktonarter. Det er fremdeles karak¬ 
teristisk for disse to Arter, at Foden, der hos de øvrige næsten 
altid bæres udstrakt under Svømningen, her og navnlig hos Br. 
angularis saa godt som altid er indelukket i Pansret og kun und¬ 
tagelsesvis skydes ud. Hos et ringe Antal Planktonhjuldyr ( Masti - 
gocerca capuzina , Gastroschiza vesiculosa , Rattulus bicor?iis, de 
pelagiske F.loscularider og Melicertider) er Foden, bortset fra 
at Klæbekirtlerne ere bievne reducerede, ikke undergaaet væsent¬ 
lige Forandringer, men har bibeholdt den Fodform, der er karak¬ 
teristisk for den Slægt, hvortil vedkommende Planktonhjuldyr hører. 
Hvad der har bevirket, at Foden hos Hovedmassen af Plank- 
tonhjuldyrene enten helt er bortfalden eller paa forskellig Vis er 
ble ven reduceret eller omformet, kan næppe direkte paavises. Dog 
kan man henlede Opmærksomheden paa, at saafremt Fodens væsent¬ 
ligste Funktion for de fritsvømmende Hjuldyr estaar i at være et 
Styreredskab, maa dens Betydning som saadan være ringere for 
Planktonhjuldyr end for Hjuldyr, der leve i smaa Mosehuller; den 
pelagiske Region byder nemlig langt færre Modstandsmuligheder 
for Bevægelsen i samme, fortsatte Retning end de lave Damme, 
hvor Dyrene stadig maa krydse sig frem mellem Vegetationen og 
næsten hvert Øjeblik forandre Bevægelsesretningen. Ud fra 
denne Betragtning, i Forbindelse med at Fodens Betydning som 
Fasthæftningsredskab bliver illusorisk i en Region, hvor Under¬ 
støttelsesflader mangler, kan man maaske forklare sig det mærkelige 
Fænomen, at fire Femtedele af alle Planktonhjuldyr mangle Foden. 
Uden iøvrigt at ville lægge nogen Vægt paa Fortolkningen af Fæno¬ 
menet kan jeg ikke noksom fremhæve, hvor vigtigt Kendskabet 
til samme absolut maa være for Systematikeren; thi det er netop 
