93 
som i høj Grad minder om Brachionernes, er et Styreorgan, kan 
der ikke være nogen Tvivl om; den bæres i Almindelighed under 
Svømningen udenfor Pansret og slaar kraftige Slag til Siden, 
hver Gang Retningen forandres. Spidsen ender i en Dusk lange 
Fimrehaar, et Forhold der kun genfindes hos de unge, endnu ikke 
fæstede Floscularider og Melicerter. løvrigt er Foden forsynet 
med Klæbekirtler, og Dyrene findes ofte fastklæbede til fremmede 
Genstande. 
2den Type. Maalerfoden eller P h ilo di ni der n es Fod 
(Tab. II, Fig. 56 og 57) frembyder forskellige mærkelige Forhold. 
Idet jeg med Ze linka regner de bag Gattet liggende Led forhørende 
til Foden, kommer denne til at bestaa af 2—4 Led, der alle udmærke 
sig ved en høj Grad af „Teleskopi 44 . Disse Leds indbyrdes Længde- 
og Breddeforhold ere naturligvis i høj Grad forskellige hos de for¬ 
skellige Arter; næstsidste Led bærer de for alle Philodinider meget 
karakteristiske Sporer, der næppe mangle hos en eneste Art. Sidste 
Fodled ender i 3—4 Tæer, der dog mangle hos de mosboende 
Callidiner, hvor de erstattes af en Art Hæfteskive, i hvis Rand 
man finder en Række korte Tapper. Hos Discopus forekommer en 
stor Sugeskaal, ved Hjælp af hvilken Dyret sidder nedsænket i 
Holuthuriernes Hud. De meget tydelige Klæbekirtler, der bedst 
ere undersøgte af Zelinka hos Callidina symbiotica, ere til Stede 
i et Antal af 2 — 4; deres Udførselsgange forene sig forneden og 
udsende atter Grene til hver enkelt Taa, i hvis Spids de udmunde 
med en fin Pore. Hos de Arter af Slægten Callidina , som ere 
udstyrede med den ovenfor omtalte Hæfteskive, udmunde de deri- 
mod i de smaa Tapper i Skivens Rand. 
I Følge Jan sen’s 1 ) (p. 16) Undersøgelser er det meget sand¬ 
synligt, at Philodinidernes Sporer kun ere mere eller mindre redu¬ 
cerede Tæer; han har navnlig kunnet paavise, at de hos enkelte 
Arter endnu optage Udførselskanaler fra Klæbekirtlerne og have 
en Aabning, gennem hvilken Sekretet føres ud; andre mangle 
>) 1. c. Se Side 22. 
