222 
ringe Frugtbarhed atter vilde forringes, og at Individerne derpaa 
vilde tiltage i Størrelse. Om dette finder Sted, har jeg ikke til¬ 
strækkelige Iagttagelser til at kunne afgøre, men det synes snarest 
at se ud, som om de beholde omtrent samme Størrelse i en længere 
Aarrække. I adskillige mindre — med smaa Individer over¬ 
fyldte — Vandsteder, er der imidlertid en rigelig Næringsmængde 
til Stede, og Aarsagerne til Individernes Lidenhed blive da 
vanskelige at forklare. S emper har fremsat den mærkelige Formod¬ 
ning, at Vandet indeholder et endnn ukendt Stof, der er nødvendigt 
for Dyrenes Væxt, og det fremgaar af hans og Varigny s Forsøg, 
at selv om alle andre (bekendte) gunstige Betingelser ere til Stede: 
en passende Næringsmængde af en passende Kvalitet, en til¬ 
strækkelig Iltmængde, en normal Temperatur og Lysmængde, ingen 
skadelige Luftarter i større Mængde, ingen Parasiter etc., opnaa 
Individerne ikke den normale Størrelse, hvis der ikke er en vis 
Vandmængde, mindst 4—5 Liter for et Individ (af L. stagnalis). — 
Af Faktorer, der hæmme Væksten, kunne iøvrigt nævnes stærk Blæst 
og Udtørring af Vandstederne. 
Lirnnæa palustris er næppe saa variabel som foregaaende, 
med mindre den hidtil som selvstændig Art betragtede Lirnnæa 
truncatula bør opfattes som en Varietet af denne Art. Som tid¬ 
ligere berørt, har B rock meier fremsat den Anskuelse, at L. 
palustris ved at leve paa Steder, hvor der hersker meget ugunstige 
Forhold som Kulde, Tørhed og Mangel paa Næringsmidler, forvandles 
til L. truncatula, og der er meget, der tyder paa, at han har Ret 
i denne Betragtning. Dr. Brockmeier søger for Tiden ved direkte 
Forsøg at overføre den ene Form til den anden, og Resultatet af 
disse maa imødeses med megen Interesse. Her fra Landet kendes 
fra flere Steder Former, som ere vanskelige at henføre til den ene 
eller den anden af de to „ArterDe Forskelligheder, som Skallen 
sædvanlig udviser, ere følgende: 
