290 
Bygningsinspektør Yilh. Petersen, at en af de paagjeldende Flager¬ 
mus udlaantes til Zoologisk Museum til Eftersyn; Bestemmelsen 
var rigtig. Efter Oplysning af Konservator Hjeronymus vare de 
fundne i Nedergades Forlængelse i Juni 1889. — Paa dansk 
Grund, om end Syd for den Grændse, vi have i Øjeblikket, er 
Arten dog tidligere funden; efter Lilljeborg (Sveriges och Norges 
Ryggradsdjur, Dåggdjuren, I, 1874, p. 133) er den tagen ved 
Aabenraa. 
Synotus barbastellus, 
Sjællatid. Kastrupgaard, S. for Sorø, 1848, Conradsen 
(Z. M.). Kjøbenkavn, Borch’s Kollegiums Have, 1889, Cand. 
mag. Hjalmar Jensen, 2 Stkr. (Z. M.). 
Lepus europæus* 
I lang Tid har det været umuligt at paavise en eneste Knogle 
af Haren i Stenalderens Kjøkkenmøddinger. Først i 1897 er der 
i Dyngen ved Lejre Aa, en Kjøkkenmødding fra yngre Stenalder, 
kommet to Hare-Knogler for Dagen, øvre Ende af et Spoleben og 
Midtstykke af et Skinneben. Det kan neppe siges med fuldkommen 
Sikkerhed, at Stykkerne netop ere af Lepus europæus , ikke af 
L. variabilis; men de stemme saa ganske med Knogler af vor al¬ 
mindelige Hare, at der ikke er nogen særlig Grund til at tvivle 
om, at de ere af den. Der er vel ingen Grund til at tro, at 
Stenalders-Folket skulde have vraget Haren som Føde; man har jo 
da dengang spist alt muligt andet spiseligt; Grunden til Hare- 
Knoglernes Mangel eller Faatalligked i Stenalderens Kjøkken¬ 
møddinger er vist ikke, som det har været sagt, en eller anden 
Overtro overfor Haren, men snarest, at Haren i Stenalderen var et 
forholdsvis sjeldent Dyr; aabent Land eller Agerland, som Haren 
foretrækker, fandtes vel dengang kun i ringe Udstrækning. — 
Ogsaa fra Bronzealderen er Haren nu kjendt; i Fundet fra Haag 
ved Thorsager, mellem Randers og Grenaa, er der i 1895 blandt 
mange andre Knogler, mest af Husdyr, fremkommet et Skulderblad 
af en ung Hare. 
