295 
Sciurus vulgaris . 
Nogle faa Knogler af Egernet ere fundne i Stenalderens 
Kjøkkenmøddinger, ved Ertebølle, Klintesø, Fannerup og Ørum Aa. 
Spermophilus rufescens. 
Kun et eneste Vidnesbyrd om en udpræget Steppe-Fauna fra 
Tiden nær efter Istiden er der hidtil fundet i Danmark: en Under- 
kjæbe-Greu af et Steppe-Egern, i 1877 funden af lap. Steenstrup 
i en Skrænt ved Nørre Lyngby paa Jyllands Vestkyst S.V. for 
Hjørring. Et Par Ord om Fundet har Steenstrup ladet trykke 
(Overs. Vidensk. Selsk. Forhandl., 1879, p. (36)). Nogen Art¬ 
bestemmelse havde Steenstrup ikke meddelt; men paa en Seddel, 
der er vedlagt den paagjeldende Undejkjæbe, der gjemmes i Zoolo¬ 
gisk Museum, har han skrevet „Spermophilus priscus (Giebel)“, et 
Navn, der efter Nehring (Neues Jahrb. f. Mineralogie etc., Jahrg. 
1880, Bd. II, p. 122) gjelder jordfundne Steppe-Egern, som Neh¬ 
ring selv først henførte til Spermophilus altaicus Eversm., men 
senere, rettende sig efter Oplysninger givne af W. Blasius (Zool. 
Anz., 1882, p. 610, og 3. Jahresber. des Vereins fur Naturw. 
zu Braunschweig, 1883, p. 126—149), tilskrev &. rufescens Keys. 
& Blas. Nehring, der har haft Lejlighed til at undersøge Kjæben 
i vort Museum, omtaler den som „ Spermophilus {rufescens‘l)’- 1, 
(Neues Jahrb. f. Mineralogie etc., Jahrg. 1889, Bd. I, p. 86). 
Der kan i Virkeligheden ikke godt tvivles om, at Stykket er af 
S. rufescens. Det er en venstre Underkjæbe af et ungt Dyr, der 
har været ifærd med at skifte dp 4, hvis forreste Bod har efter¬ 
ladt en ret dyb Grube. Kjæben er ganske hel; men af Tænderne 
findes kun Fortanden og m 1. Selve Kjæben er noget mindre end 
hos en lidt ældre S. rufescens fra Nutiden i Museet; men Tand¬ 
radens Længde, bedømt efter Tandgruberne, og den tilstedeværende 
Kindtand stemme nøje med Forholdene hos Museets S. rufescens. 
S. altaicus, hvoraf to Hovedskaller haves til Sammenligning, har 
noget mindre Kindtænder; S. fulvus er betydelig større. Om 
andre Arter kan der neppe være Tale. 
