415 
uagtet i det foregaaende oftere har sammenlignet det islandske 
Eksemplar med Vaillant’s som C. squamosus betegnede Helfigur 
(1. c. PI. III, Pig. 2), skyldes det ikke en Tankeløshed; jeg har 
nemlig begrundet Formodning om, at Vaillant med Urette illu¬ 
strerer sin C. squamosus (altsaa = C. Dumerilii auct.) ved denne 
Figur. Ser man nemlig Vaillant’s Tekst efter, finder man, at 
denne Figur efter de p. 70 anførte Maal for Ryg-finnernes relative 
Højde og Længde maa henføres til hans C. squamosus var. Dume¬ 
rilii (altsaa = C. squamosus auct.); Figuren af Hovedet fra Under¬ 
siden (Fip. 2 b) viser heller ikke nogen uparret Tand i Under¬ 
kæben. 
de to Former — hvad Overkæbetænderne angaar — ikke ligger i 
Tændernes Ordning, men i deres Form. Vaillant’s Mening er dog, 
som det fremgaar af dot følgende, tydelig nok den, at Broussonnet’s 
Eksemplar, altsaa Typen for Gmelin’s C. squamosus, var Arten 
med uparret Tand i Underkæben. Om det nævnte Hoved, der af 
Vaillant uden videre angives at have hørt til Broussonnet’s Eksem¬ 
plar, har imidlertid en tidligere Bestyrer af Pariser-Museet, Aug. 
Duméril afgivet følgende Erklæring: „...le type de Broussonnet, qui 
était au cabinet du roi et ne se trouve plus dans les collections du 
Muséum, mais dont provient peut-étre la tete qu’on y conserve“ (Hist. 
nat. des poissons, T. I, 1865, p. 448). Det forekommer mig da util¬ 
ladeligt paa Grundlag af et saa tvivlsomt „Originalstykke 44 at ville, 
foraarsage en total Omvæltning i den gængse Opfattelse af disse For¬ 
mers Synonymi. Broussonnet’s Beskrivelse af „Le cliien de mer 
écailleux 44 (Mém. Ac. des sc„ 1780, p. 675) yder heller ikke Vaillant’s 
Fremfærd nogen positiv Støtte, da den er holdt i saa almindelige Ud¬ 
tryk, at den kan passe paa begge Former. Men vil man nu endelig 
akceptere Vaillant’s Syn paa denne Sag og inddrage Forfatternes 
C. Dumerilii som Synonym under C. squamosus (Grnelin), maa man 
virkelig tillægge Muller og Henle’s, Duméril’s og Giinther’s C. squa¬ 
mosus et helt nyt Navn; thi med Vaillant at omdøbe den til C. Du¬ 
merilii , hvilken Art oprindelig er grundet paa et Eksemplar med uparret 
Underkæbetand, vilde være en Forsyndelse mod sund nomenklatorisk 
Regel og afstedkomme yderligere Forvirring i denne i Forvejen ret 
indviklede Sag. Uet bør endnu tilføjes, at naar Vaillant anser de to 
Centrophorus - Former blot for Afændringor af samme Art, vedrører 
det ikke Stridens Kærne; det er en Sag for sig, hvis endelige Afgørelse 
maa — efter mit Skøn — opsættes, indtil der foreligger tilstrækkeligt 
Materiale, af begge Køn og af forskellig Alder, samlet paa enkelt 
Mands Haand; vort zoologiske Museum besidder intet af disse Former. 
