429 
Malakologiske Smaating. 
Af 
A. C. Teilman-Friis, 
Enhver, der giver sig af med Artsbestemmelser af Mollusker, vil 
snart komme under Vejr med, at nogle smaa Uoverensstemmelser i 
Skallernes Form, Skulptur o. s. v. ikke ere tilfredsstillende Arts¬ 
mærker; jeg behøver blot som Exempel at nævne Buccinum un- 
datum, saaledes som den findes i Livøbredning; den varierer der 
saa stærkt, at man føler sig fristet til at tro, at der paa en eller 
anden Maade er indvandret flere af de arktiske Former. I sin ISTød 
griber man til Radula, og saa er man lige klog; ogsaa denne 
varierer i det uendelige. Ikke bedre gaar det med Fusus eller 
Nassa og rimeligvis med a^le Buccinider. At bestemme en Buc- 
cinmn, en Fusus eller en Nassa ved Hjælp af Radula er let nok, 
men at bestemme de enkelte Arter indenfor nævnte Slægter lader 
sig ikke altid udføre med tilstrækkelig Sikkerhed. Hos Buccinider 
kan Radula kun med Fordel benyttes som Slægtsmærke. 
Anderledes gaar det med Tænioglosserne; her synes dette 
Organ at være ret konstant hos Arternes enkelte Individer; jeg kar 
undersøgt mange Hundrede af vore nordiske Tænioglosser og sjeldent 
indenfor de enkelte Arter fundet Radulaafvigelser, der ikke kunde 
tilskrives abnorme Dannelser eller ubehændig Præparation. Den 
ene Radula hos Individer af samme Art er som den anden, støbt 
i samme Form. Jeg vilde derfor gjerne have slaaet fast, at Radula 
