13 
i de Egne, hvor Egene have deres egentlige Hjem. Det var forsi, 
da fra Slutningen af forrige Aarhundrede Naturforskernes Under¬ 
søgelser ogsaa begyndte at strække sig til de fjernere liggende 
tropiske Dele af Asien og Amerika, at vore Kundskaber til denne 
Slægt i væsentlig Grad forogedes. Vende vi os forst til Amerika, 
da træffe vi André Michaux, der tidligere (1782—85) havde 
foretaget en Reise i Persien, som en af de forste Botanikere, 
der gjorde Nordamerikas Flora til Gjenstand for omfattende 
Undersøgelser. Han opholdt sig der i 11 Aar (1785—96) og 
udgav 1801 sin fortrinlige Monographie over de nordamerikanske 
Ege („Histoire des Chénes de PAmérique seple.ntrionale w , Paris). 
Hans Son André Francbis, der havde reist sammen med 
Faderen og senere alene, gav i sit udmærkede Værk over dé 
nordamerikanske Træer („Hist. des arbr. forest. de l’Amér. sept. a 
1810—13) endnu mange Oplysninger om Egene. Det var vistnok 
ikke noget stort Afatal nye Arter (kun 6), som herved tilfortes 
Videnskaben; men disse to Botanikeres Undersøgelser have dog 
viist sig næsten udtømmende for Egefloraens Vedkommende i 
den ostlige Del af Nordamerika. 
Franskmanden Louis Née, der som Naturforsker deltog 
i den af den spanske Regering foranstaltede berointe Verdens¬ 
omsejling under Mal a spi n a i Slutningen af forrige Aarhundrede, 
og hvis herfra hjembragte betydelige Samlinger af tørrede Planter 
(omtrent 10,000 Arter) opbevares i Museet i Madrid, skylde vi vort 
forste Kjendskab til Ege fra Mexico og Californien, hvor han samlede 
12Arter*), beskrevne af ham i „Anales des ciencias naturales a (Ma¬ 
drid 1802). De Tvivl, som længe klæbede ved disse kun af ufuld¬ 
stændige Beskrivelser kjendte Arter, ere først i den seneste Tid 
bievne fjernede derved, at Liebmann til sit Arbeide over 
Mexicos Ege („Overs. o. d. k. d. Vidensk.’s Selskabs Forhånd- 
linger a 1854) kunde benytte Tegninger af de i Madrider Museet 
9 r' 
^ r f 
*) Han beskrev herfra 16 Arter, men af disse er der 4 
sig at være Varieteter. 
som have viist 
