gangs-Arter forekomme i Mængde i Mexico, hvor de stræbe at 
udviske Grændserne mellem Underslægterne Erythrobalanus og 
Lepidobalanus. Hos De Candolle stilles saaledes Q. omissa, Q. 
Benthami, Q. Cortesii, Q. Sartorii, Q. Seemanni, Q. Ghiesbrech- 
tii, Q. barbinervis (Prod. S. 28—31) og ligeledes Q. crassifolia, 
Q. scytophylla o. fl. (I. c. S. 56—58) sammen med Lepidobalanus- 
Arter, men Griflerne vise, at de hore til Erythrobalanus, en 
Henforelse, hvis Rigtighed ogsaa bestyrkes ikke alene ved habi- 
tuelle Karakterer, men ogsaa ved Frugtens og Skaalskjællenes 
Bygning. Saa længe man ikke har faaet Oie for de Forhold i 
Bygningen, hvorfra de væsentlige Karakterer maa hentes, forvex- 
les stadig Affinitet og Analogi, idet uvæsentlige Egenheder, som 
ansees for tilstrækkelige til derpaa at begrunde en nærmere Til¬ 
slutning mellem Arterne, ved en omhyggeligere Undersøgelse 
kun vise sig at kunne betragtes som Udtryk for Analogier. At 
de her foreslaaede Underslægter ere naturlige, bestyrkes ogsaa 
ved deres geographiske Udbredning, idet hver Underslægt er 
herskende i et storre Gebet; Erythrobalanus tilhorer udelukkende 
Amerika, Cerris har fornemmelig hjemme i Orienten og Middel¬ 
havslandene, og af Lepidobalanus betegner Sect. Eulepidobalanus 
Egeslægtens Nordgrændse hele Jorden rundt, medens Macrocar- 
pæa udelukkende og Prinus fortrinsvis tilhore Mexicos Bjergre¬ 
gioner og Uex Middelhavslandene baade i den gamle og den nye 
Verden. 
De tre artrige, ovenfor nævnte Underslægter kunne efter 
Griflerne kortelig karakteriseres paa folgende Maade: 
Styli breves , explanati , rotundatit Lepidobalanus. 
Styli elongati , lineares , sæpius reflexi } apice 
subeapitati: Erythrobalanus. 
Styli elongati, subulati > erecti v. reflexi: Cerris. 
