71 
v. integerrima, apice et dentibus semper subulato- v. setaceo- 
mucronatis. Costæ laterales majore minoreve a margine spatio 
bifurcatæ, sicut costulæ subtus valde prominentes. Omnes spe¬ 
cies americanæ. 
Ligesom denne Underslægt i sin geographiske Udbredning 
er skarpere begrændset end de andre — den tilhorer udelukkende 
Amerika — saaledes er den ogsaa den naturligste af de tre store 
Underslægter. De Egenheder, som udmærke de forskjellige Or¬ 
ganer, ere saa ufravigelig knyttede til hverandre, at de altid i 
Forening frembringe et ejendommeligt Præg, hvorved man med 
stor Lethed vil erkjende, om en foreliggende Art horer herhen; 
men paa den anden Side er det ofte meget vanskeligt at drage 
en skarp Grændse mellem Arterne. De braaddede eller braaddet- 
tandede Blade, de rodbrune, kugleformede, kortstilkede Frugter 
og brunlige Skaalskjæl ville i Reglen hurtigt og sikkert betegne 
Arten som en Erythrobalanus; men de fleste Arter optræde under 
saa mange Former og gaae saa umærkeligt over i hinanden, al 
der er al Grund til at antage, al fremtidige Undersøgelser ville 
godtgjore, at Bastarderne her spille en ligesaa vigtig Rolle som 
blandt Pilene. Griflernes Form, dernæst de golde Ægs Stilling 
i den modne Frugt og endelig Frugtens toaarige Modning afgive 
de væsentligste Karakterer; men medens Griflerne hos alle Ar¬ 
ter holde sig uforandrede, er der derimod et Antal Arter, som 
i Frugtens Modningstid stemme overens med Lepidobala- 
nerne, og et endnu ringere Antal, som ogsaa i Æggenes Stil¬ 
ling slutte sig til disse, og som allsaa have enaarig Frugt¬ 
modning og de golde Æg ved Grunden af Froet. Naar man der¬ 
for foruden disse Forhold endnu tager Frugtens Bygning i Be¬ 
tragtning, ville Erythrobalanus-Arterne falde i tre storre og een 
mindre Section, saaledes som del sees i omslaaende Oversigt 
over Sectionerne. 
