74 
(t costariccnsis Liebin. DC. I. c. n. 54. In Costa Rica (9 — 
10 , 000 '). 
Disse sex Arter danne en lille naturlig Gruppe, som 
med Erythrobalanernes Grifler og Habitus forene Lepido- 
balanernes Frugt, og denne Blanding af Karaktererne er 
ikke uden Interesse, naar man seer hen til disse Eges geogra- 
phiske Udbredning. De ere nemlig de sydligste Repræsentanter 
for Egeslægten i Amerika og ere saa at sige de eneste syd for 
den tværs igjennem Costa Rica strygende hoie Vulkankjæde, der 
danner Grændseskjellet mellem Mexicos og Sydamerikas Florer, 
forekommende Ege — de indtage her de hoiere Bjergregioner 
(9 —10,000'). Medens Mexico huser Arter af begge de nævnte 
Underslægter, har denne Del af Sydamerika kun Arter, som give 
et Udtryk for en Sammensmeltning af begge, og denne Sammen¬ 
smeltning forekommer netop paa det Sted i Amerika, hvor disse 
to Underslægter efterhaanden tabe sig og forsvinde mod Syd. 
Subgenus 3. C ems. 
(Sectio 1. Lepidobalanus DC. pro parte). 
S ty 1 i lineares apice subulati, erecti v. reflexi. Cupulæ squamæ, 
saltem superiores, lineares palulæ v. reflexæ. Glans ovoidea v. 
ellipsoidea, flavescenti-grisea, maturatione bienni; pericarpio tenui, 
dissepimenti vestigio nullo. Ovula abortiva quinque circa basin 
seminis affixa. — Folia ovata v. oblonga, grosse serrata, serra- 
turis brevissime mucronatis. Costæ laterales parallelæ, marginem 
attingenles; costulæ numerosæ subparallelæ. Tomentum stellatum 
densum, breve, superficiem inferiorem foliorum tcgit. 
Ovenstaaende korte Karakteristik angiver de typiske Forhold; 
herfra forekomme imidlertid folgende Afvigelser. Bladene ere hos et 
Par Arter saa dybt indskaarne, at de maa betegnes som halvfinnede 
— de have da endeel Lighed med Bladene af Eulepidobalanus- 
Arler — eller de kunne være tornet-tandede og ligne da Bladene 
hos II ex-Gruppen, men i begge Tilfælde have Bladene dog et for 
denne Underslægt særeget Præg, som dels grunder sig paa 
