149 
II. 
Speciel Del. 
Hvor lav en indre Temperatur kunne Frøerne 
t a a 1 e ? 
Spallanzani skriver; „Les grenouilles complétement gelées 
périssent“. 
Da han imidlertid ikke angiver, hvilken Temperatur Frøen 
har haft, og heller ikke, om Optøningen har været hurtig eller 
langsom, kunne vi intet lære af hans Udtalelse. 
Duméril har set Frøer blive levende igjen, efter at deres 
indre Temperatur har været -h 1° C. Det samme har jeg selv 
adskillige Gange set, og jeg kan tilføje, at det aldrig har været 
mig muligt at faa Frøerne levende igjen, naar deres indre Tem¬ 
peratur var sunket under -f- 1°. Heri ligger rigtignok intet ab¬ 
solut Bevis for, at de ikke ved endnu langsommere Optøning havde 
kunnet blive levende igjen, men alt synes dog at tale for, at vi 
ved denne Temperatur befinde os i Nærheden af Frøens „Mini¬ 
mumsgrænse “. 
Kigtignok skriver Preyer (Ueber die Anabiose. Biol. Cen¬ 
tralbi. 1891), at stivfrosne Frøer kunne leve op igjen, naar de 
blot ikke have været under -f-2,5°; men de fieste Forfattere sætte 
dog Temperaturgrænsen højere. 
Knauthe skriver, at [Frøerne „ikke kunne taale at fryse 
haarde“. Desværre er „haard“ et noget usikkert Begreb; men vi 
kunne dog ved at sammenstille hans Udtalelser danne os et nogen¬ 
lunde klart Billede af, hvad han har set i sine Forsøg. Han an¬ 
giver, at han har gjenoplivet Frøer, hvis indre Temperatur var 
0,9°, og et andet Sted beskriver han sine frosne Frøer paa 
følgende Maade; „Stetig war in erster Linie bei den Eanidae der 
Kehlsack voll von Eis; es lag bei ihnen .... unter der Haut eine 
mehr oder minder starke Schicht davon iiberall an dem geharschten 
Fleische auf, und das Blut in den Adern der Oberhaut etc. war 
gefroren .... Yielfach waren aber auch siimmtliche Eingeweide 
