156 
god Plads f. Ex. under Huden. Ved dette „praktiske“ Arrange¬ 
ment undgaar Frøen at blive sprængt ved Frysningen, noget den 
let kunde være udsat for, hvis den havde en fast og tætslut¬ 
tende Hud. 
Frysningens Indflydelse paa Frøernes Øjne. 
I alle de Tilfælde, hvor det er lykkedes mig at gjenoplive de 
frosne Frøer, har jeg efter Optøningen fundet deres Øjne for¬ 
andrede. Pupillen og Iris vare ikke til at se, idet hele Hornhinden 
var bleven mælkehvid. Frøerne vare blinde. Denne Tilstand holdt 
sig fra nogle Timer indtil V 2 Døgn, tilsyneladende rettende sig 
efter, hvor stærkt Frøerne havde været frosne, hvilket kunde tyde 
paa, at den stod i Forbindelse med Frysningsgraden og deri- 
gjennem altsaa med Vandudtrædniugen og de dermed følgende For¬ 
styrrelser i Hornhindens fine Væv. Efter i det højeste 12 Timers 
Forløb vare Øjnene altid klare igjen, og der var intet, som tydede 
paa, at Frøen saa mindre godt end før Frysningen. 
Frysningens Indvirkning paa Huden. 
Ved Optøningen mistede Frøerne altid megen Slim, og 2—3 
Dage efter Frysningen skiftede de altid Hud. Dette staar utvivl¬ 
somt i Forbindelse med Hudens store Vandtab ved Frysningen. 
Ved Vandets Udtræden dels som Damp dels som Is, opstaar der 
især i de øverste Lag af Huden en saadan Vandfattigdom, at disse 
Lag dø. De formaa nu ikke mere at optage Vand, hvorfor vi 
ogsaa hos den optøede Frø finde en meget ringere Vandholdighed 
i Huden end hos den friske Frø. 
Saasnart Frøen atter er optøet, søger den hurtigst mulig at 
befri sig for disse døde Lag ved Hudskifte. 
Hos de Frøer, jeg har ladet indefryse i Is, havde altid Huden 
løsnet sig, saa at den kunde trækkes af Dyret ligesom en Handske. 
Hjærtet og Blodet. 
Frøhjærtet har længe været kjendt som et yndet Forsøgs¬ 
objekt, idet det har en mærkelig Evne til at vedblive sin regel- 
