170 
sorte; paa yderste Styrerpar er den gule Farve blegere og gaar 
bagtil over i næsten rent hvidt; paa alle Styrefjer er det mørke 
Parti, set fra Undersiden, mat graasort; Skafterne sorte, paa Under¬ 
siden brune; alle undtagen Midterparret have hvidlige Kanter paa 
Yderfanen paa det Sted, hvor den gule Farve afløses af den sorte, 
saa at de sete fra Siden ere gule ved Koden, dernæst hvidlige, i 
Spidsen sorte. — Kinder og Ørefjer askebrune. Hagen svagt oliven¬ 
gul. Strube, Halssider, Bryst og Siderne af Kroppen mat brunlige, 
meget lysere end Ryggen og med Iblanding af en gul Farvetone, 
navnlig paa Brystet. Bugen hvidlig, underste Haledækfjer, underste 
Vingedækfjer og Armhulens Fjer blegt gule. — Næbet hos den 
levende Fugl bleggult, lidt mørkere i Spidsen, Fødderne kødfarvede, 
Iris meget mørkt brun. — Maalene*) ere^følgende: 
Længde (af den friske Fugl).139 
Næb fra Panden. 11 
— fra Mundvigen. 13 
— Brede over Næseborene. 7,5 - 
— Højde over Næseborene. 8 
Vinge. 79 - 
Hale. 50 - 
Tars (paa Forsiden, til Roden af 3dje Taa) . . . 16,5 - 
Mellemtaa uden Klo. 14 
Indenfor det japanske Øriges Grænser er Ligurinus sinicus 
kendt fra Jesso, Hondo (Nippon), Kiusiu og Tsusima (i Koreastrædet); 
den er funden ynglende paa flere Steder, holder sig om Sommeren 
til Skove og Plantager, om Vinteren i store Flokke paa aabent 
Land. Herimod er Arten ukendt fra Kurilerne, Sikoko og Liukiu- 
øerne, medens Boninøernes Svenske er opstillet som en egen Art. 
Paa Korea er det en almindelig Standfugl. I det egentlige 
China er denne Fugl kendt fra Peking (c. 40 ® n. Br.) til Canton 
og Macao (c. 22^/6 ® n. Br.), altsaa lidt indenfor Grænsen af det 
tropiske Bælte, det sydligste Punkt, paa hvilket Arten er truffen. 
*) Jvf. Temminck & SchlegeH), Radde®), Whitely®), Sharpe^'U, See- 
bohin^®), Taczanowski^^). 
