29 
Pyrola minor. 
Saxifraga nivalis. 
S. hypnoides. 
Galium silvestre. 
Pfinunculus accr. 
Cystopteris fragilis. 
C. Sjældnere: 
Taraxacum lævigatum. 
Rumex Acetosa. 
lihodiola rosea. 
Carex lagopina. 
Potentilla verna. 
Luzula multiflora. 
Festuca ovina. 
D, Kun enkelte Gange noterede ved Fjeldmarkens nedre Grænse 
i 300—400 M. Højde: 
Alchemilla vidgaris. 
Sedum villosum. 
Vacdnium uliginosum. 
Phleum alpinum. 
Agrostis sp. 
Sedum acre. 
Koenigia islandica. 
Cardamine pratensis. 
Silene maritima. 
Euphrasia latifolia. 
Salix lanata. 
Saxifraga Hirculus. 
Leontodon autumnalis. 
Veronica saxatilis. 
Viola palustris. 
Viscaria alpina. 
Naar de sidst opregnede Planter lades ude af Betragtning som 
egentlig ikke tilhørende Fjeldmarken, ere dennes Planter hoved¬ 
sagelig knjttede til Grimmia-Pletterne. Dog skal bemærkes, at 
Ranunculus glacialis og Papaver radicatum forekom kun paa Grus¬ 
bund. Fortrinsvis paa Grus forekom endvidere: Cerastium alpinum, 
Arahis petræa, Armeria og Oxijria. I Klipper træffer man af og 
til adskillige af de anførte Planter. 
Fjeldmarkens Vegetation er højst uensartet, idet, som frem¬ 
hævet, selve Jordbunden er meget forskellig. Hvad Vegetationens 
Udseende angaar, har det en afgørende Betydning, foruden Højden 
over Havet, om Stedet ligger mere eller mindre udsat, og hvorledes 
dets Vandforsyning er. 
Den Rolle, Fanerogamerne spille i Vegetationens Sammensæt¬ 
sætning, bliver mindre og mindre med Højden; ved Fjeldmarkens 
nedre Grænse spille de derimod en betydelig Rolle; her træffer man 
smaa pletvis udbredte Empetreta, Loiseleurieta, Cassiopeta, Saliceta 
(herbacea) og Sihbaldieta i uregelmæssig og forvirrende Sammen¬ 
blanding. Indblandede findes mange Urter, der ikke høre Fjeldmarken 
