36 
Det er af Vigtighed, at de 8 Arter, som paa Snæfellsnes ere 
karakteristiske for Fjeldmarken, og de 21 Arter, der ere opførte 
under A (S. 28) som hyppig forekommende, alle genfindes i Fjeld¬ 
marken i Øst-Island og Vatnsdalen. Af de Arter, der her ere op¬ 
førte under B. C og D (S. 28 — 29), mangler en Del i Øst-Island 
og Vatnsdalen, men der optræder igen nogle Arter, som mangle paa 
Snæfellsnes. 
I Tilslutning til Fjeldmarken behandler jeg her: 
Stenlien og Gruslien. 
Lien ^), den skraanende Flade mellem Lavlandet og den lod¬ 
rette, af flere Basaltlag dannede Klippevæg, har et meget forander¬ 
ligt Udseende. For de Dele af Lien, som ere dækkede af Vegeta¬ 
tion, har man benyttet særskilte Navne som Græsli, Urteli og 
Lyngli; de udækkede Dele, der ikke kunne betegnes som en Ur, kan 
man da passende kalde Stenli og Grusli, idet selve Navnene tilkende¬ 
give, hvad der er toneangivende. 
Hvad Lien i sin Helhed angaar, er der stor Forskel paa dens 
Vegetation i vertikal Eetning, idet den nedre Del som Regel har 
rigere Vegetation end den øvre. I den nedre Del kan man saaledes 
træffe Urte-, Græs- eller Lyngli, medens højere oppe kun findes 
Sten- eller Grusli. Nedenfor Fuglebjerge er Forholdet som Regel 
omvendt. I horizontal Retning er der ogsaa betydelig Forskel paa 
Vegetationen, der især betinges ved Liens Overfladeform og at 
Stedets Vandrigdom. Hvor Vildbækkene i Vaartiden virke kraftig, 
har der i Tidens Løb dannet sig deltaformede, stenede Grusrygge; i 
Sænkningerne mellem dem træffer man ofte Vegetations-Dække, der 
er strakt i vertikal Retning og navnlig optræder langs Bække. 
Meget ofte træffer man ogsaa Listrækninger, der helt igennem har 
monotont, stenet Præg, hvor der ingen væsentlig Forskel mærkes 
G Cfr. Øst-Isl Veg. S. 18—19 og S. 79. 
