70 
Loiseleuria og Cassiope tiltage opefter, idet de optræde i størst 
Mængde lidt ovenfor Hedens Højdegrænse. 
Som Eegel er Heden blandet, og dens Hovedarter ere paa for¬ 
skellig Maade blandede mellem hverandre, dog forekomme rene Em- 
petreta og Vaccinieta paa større Partier. Denne Lynghede ligner 
fuldstændig Øst-Islands Lynghede, naar dog undtages, at Calluna 
spiller en betydelig Rolle der. Lyngheden kan inddeles i Lyngmo 
og Lyngli. 
Lynginoen forekommer paa Lavlandet og nærmest Bjergfoden. 
Dens Vegetation ligner den almindelige Movegetation, dog med den 
Forskel, at Empetrum , Vaccinium uliginosum , Arctostaphylus og 
undertiden Betula nana ere dominerende, især paa Tuerne, og at des¬ 
uden Dryas octopetala spiller en væsentlig Rolle mange Steder. 
I Lavningerne mellem Tuerne er der ofte Graminé-Vegetation. 
Lynglien. Vegetationen dannes for det meste af Empetrum og 
de to Vaccinium- der forekomme indblandede mellem hverandre 
i forskelligt Mængdeforhold. Flere Steder træffer man en Vaccinium- 
Li, hvor snart V. uliginosum eller V. Myrtillus ere dominerende, 
eller begge forekomme i lige Mængde. Juniperus , Cassiope og 
Loiseleuria ere spredte i Lynglien. 
Næsten overalt i Lynglien træffer man Nardus, Antlioxayithum, 
Aira jiexuosa, Luzula multiflora, L. spicata, Juncus trifidus, Alche- 
milla alpina, Dryas, Galium silvestre Og Thymus. De nævnte 
Gramineer forekomme ofte i stor Mængde og undertiden lige saa 
rigelig som Lyngplanterne. Vegetationen er der ofte dannet af 
flere Etager; den 1. er Empetrum, 2. Vaccinium og 3. Anthoxan- 
thum og Aira. Denne Vegetation minder saaledes om Nardus- 
Anthoxanthum-hioo. Alchemilla og Dryas ere som i Øst-Island 
rigeligst, hvor Lynglien grænser til Sten- eller Gruslien. 
Hyppigt forekommende ere: 
Agrostis canina. 
Polygonum viviparum. 
Lycopodium alpinum. 
L. annotinum. 
Carex rigida. 
Silene acaulis. 
Salix herhacea. 
Lycopodium Selago. 
