135 
Kendskabet til Sandmuslingens Forhistorie. Dr. Kaeymaekers har 
Nord for Byen Antwerpen undersøgt de under Marsken („Polderne“) 
liggende lerholdige Sandlag og i dem fundet en Saltvandsfauna 
{Cardium edule, Sa'ohicularia pipei'ata, Tellina haltica)\ men 
hverken han eller Geologerne, der have udforsket disse alluviale 
Lag, formaaede at opdage det mindste Spor af Mya arenaria, 
uagtet denne Musling nu til Dags lever langs den belgiske Kyst 
og ved Bredderne af Schelde-Flodens Delta. Af Dr. Kaeymaekers’ 
Iagttagelse, der er gjort uafhængig af de i Norden anstillede, 
idet han ikke har kendt Nathorst’s eller Joh. Petersens Indlæg i 
denne Sag ^), fremgaar altsaa, at M. arenaria ligeledes er kommen 
til Belgien i Alluvialtidens seneste Afsnit. 
Det Spørgsmaal fremstiller sig da: Hvor levede Mya arenaria, 
før den kom til os, og fra hvilke Egne er den indvandret? 
Paa Forhaand synes Besvarelsen ikke at frembyde nogen Van¬ 
skelighed. Efter de gængse Forestillinger om Artens geografiske 
Udbredelse maa Svaret lyde: den er kommen Nord fra. 
Alle Forfattere, der omhandle denne Muslings nutidige Ud¬ 
bredelse, ere nemlig enige om at betegne den som en væsentlig 
arktisk og circuinpolar Art. Thi i mange Fortegnelser^) over 
lokale Faunaer i højnordiske Egne finder man anført, at Mya are¬ 
naria lever ved Labrador, ved Grønland, ved Spitsbergen, i Kara 
Havet, ved Sibiriens Nordkyst og i Beringshavet. 
At Tanken om en Indvandring fra Nord heller ikke har været 
Forfatterne fremmed, fremgaar bl. a. af følgende Udtalelse af Crosse 
og Debeaux: „De l’océan Glacial arctique, qui parait étre sa 
C Afhandlingens Hovedøjemed er nemlig et helt andet og omhandler 
de Mya arenaria (og andre Saltvandsmollusker), der sine Steder 
findes i Sandlag oven paa Folderne og følgelig hidrøre fra det aller 
yngste Afsnit af Alluvialtiden. Men herom maa henvises til selve Af¬ 
handlingen og de supplerende Bemærkninger p. CXXV (1. c.). 
*) Jeg kommer senere til at nævne dem. 
