137 
Inden jeg gaar over til at føre Bevis for Rigtigheden af denne 
Paastand, inaa jeg forudskikke nogle Bemærkninger om 
De nordiske ilf?/(2-Arters indbyrdes Begrænsning. 
Det kunde synes overflødigt at gaa nærmere ind paa Forskellig¬ 
hederne imellem Mya arenaria og M. truncata ; de anses for — og 
ere ogsaa i Almindelighed — saare lette at kende fra hinanden allerede 
ved første Øjekast. Har man f. Eks. her fra Landet en. Samling 
Mya til Bestemmelse, kan man straks sortere dem ved at kaste 
et Blik paa Skallernes Omrids: Bagenden er hos M. arenaria 
noget forlænget med afrundet-tilspidset Bagrand, hos M. truncata 
derimod brat afskaaren med lodret Bagrand. De Forfattere, der have 
haft arktiske Mya'^v til Bestemmelse, ere nu aabenbart gaaede ud 
fra, at Skallernes Konturforhold ere i det væsentlige uforanderlige 
ogsaa i højnordiske Egne, og have forsømt at efterse Skallerne for 
andre og vigtigere Karakterer. Hvilke disse ere, skal jeg her paavise. 
De sikreste Skelnemærker ligge i Baandpladen paa venstre 
Skal og den tilsvarende Grube paa højre Skal samt i venstre Skals 
Bukkel (Umbo). Hos Mya arenaria strækker der sig hen over 
Fig. 1. Mya arenaria. Fig. 2. Mya truncata. 
a. Højre Skal. h. Venstre Skal. ]). Diagonalkølens Spids. c. Laastand. 
Baandpladen en Køl (Grænsen for den elastiske Del af Baandet) fra 
Bukkelen i skraa Retning bagud, hvor den springer frem paa Siden 
af Pladen som en lille Proces {p i Fig. 1. b)\ selve Pladen naar et 
godt Stykke ud over denne Proces, inden den bøjer om i Yderranden, 
