140 
naria ^). Men ser man Skallerne nøjere efter, finder man andre 
Træk, der pege i Retning af M. truncata, nemlig de fortil stærkt 
bugede Valvler, den høje Kappebugt, den tykke og mørke, ved 
Skallens Bagrand i grove Folder lagte Periostracum („Epidermis“) 
og den Omstændighed, at Skallerne, naar de ere lukkede, kun gabe 
bagtil, ikke som hos M. arenaria baade for og bag. Hertil kommer 
endelig det afgørende Moment: i Henseende til venstre Skals Bukkel 
(Umbo) samt Baandpladen og Baandgruben forholde disse Eksem¬ 
plarer sig som typiske M. truncata, hvilket vil fremgaa af en 
Sammenligning mellem Fig. 4. a og Fig. 4. h med de tilsvarende 
Figurer af en typisk M. truncata (Fig. 2. a og Fig. 2. h). 
Til samme Resultat kommer man ved at undersøge andre lig¬ 
nende Former fi’a Island, fra Spitsbergen (Fig. 5) og fra Sibirien 
Fig, 5. Venstre Skal at Mya truncata f. ovata, 
fra Spitsbergen. ^/i. 
(Pfig. 6). Det sidste Eksemplar er vel nok det, der minder mest 
om J/. arenaria, ikke alene ved Konturforhold, men ogsaa ved 
Skallens Fladhed (se Fig. 6. c); men Baandpladens og Bukkelens 
Forhold (Fig. 6. c) vise straks, at det maa regnes ind under Form¬ 
rækken af M. truncata. 
Uagtet saadanne Eksemplarer, som det fremgaar af Figurerne, 
ikke ere hverandre ganske lige i Henseende til Konturforhold, anser 
^)'Denne Art varierer ikke saa lidt netop i Henseende til Skallens ba¬ 
geste Parti, der snart er længere og temmelig tilspidset, snart kortere 
og lidt afstumpet. 
