156 
Dag virke paa lignende Maade, saa at Skallerne forkortes desto 
mere, jo strængere Klima Dyret lever under. 
Men hvilken er nu den dybere liggende Aarsag til, at strænge 
Klimatforhold kunne bevirke Fremkomsten af de kortskallede Mya 
truncata-V ormer ? 
Jeg tænker mig, at Mya Qn under saadaune Forhold borer sig 
dybere ned end ellers for at søge Beskyttelse mod Kulden og Isen. 
Nu vide vi, at andre Muslinger, der bore sig dybt ind, f. Eks. 
Teredo og Xylophaga, faa Skallerne formindskede; store Skaller 
maa jo yde stor Gnidningsmodstand og være en Hindring for den 
virksomme Boring. 
Jeg antager altsaa, at de i højnordiske Egne herskende Kli¬ 
matforhold tvinge Mya^n til at grave sig dybere ned, og at Skal¬ 
lerne som Følge deraf formindskes. 
At M. truncata i arktiske Egne ogsaa optræder i den lang¬ 
strakte ovata-^Qxm, kunde vel synes at tale mod den fremsatte 
Anskuelse; men tager man i Betragtning dens store Sjældenhed i 
Nutiden (jfr. p. 154), er der intet til Hinder for at opfatte den 
som en Form, der undtagelsesvis og af ukendte Aarsager har 
bevaret Artens oprindelige Præg. 
I øvrigt kunne vi først ved Iagttagelser i Naturen vente at faa 
sikker Oplysning om disse Forhold. Naar jeg uden selv at have austillet 
saadaune drister mig til at søge en Forklaring, er Hensigten dermed 
væsentlig at opfordre den, hvem Lejlighed gives, til at undersøge f.Eks. 
Aanderørets Længde paa levende Eksemplarer af de forskellige Former. 
Jeg skal endnu i denne Sammenhæng henlede Opmærksomheden 
paa en mærkelig Parallel imellem M. truncata og M. arenaria. 
Paa det herværende zoologiske Museum opbevares nogle Eksemplarer 
af M. arenaria fra den engelske Eed Crag. Disse Skaller frem¬ 
byde det mærkelige Forhold, at de have Bagenden afskaaren 
(se Fig. 9), saa at de i den Henseende minde om M. trun- 
cata^)\ men venstre Skals Baandplade og Bukkel (se Fig. 9. Z?) 
Vi se i disse Skaller et yderligere Vidnesbyrd om, hvor ringe Vægt 
der kan lægges paa Konturforholdene, idet vi nu kende ikke alene 
