234 
komne ere St. 118 og St. 105, der tilhøre det samme Terræn. 
Længere borte er der endvidere taget Hørestene paa Stationerne 
139 (702 Fv.) og 141 (679 Fv.), der ligge N.V. for Færøerne. 
Over for dette Fænomen synes enhver anden Forklaring at 
glippe end den, at Fiskene have levet paa de Steder, hvor deres 
Hørestene ligge. Paa en Transport ved Is kan der slet ikke 
tænkes, dertil er Otolithernes Mængde for stor; alene fra St. 113, 
hvor det optagne Bundmateriale fyldte „godt IV 2 Balje“, fore¬ 
ligger nemlig ikke mindre end et Hundrede Stykker. Lige saa 
utænkeligt er det, at de kunne være udtømte af fiskeædende Dyr. 
Det mangler ganske vist i hine Egne ikke paa fiskeædende Tand¬ 
hvaler (Hvidfisk, Narhval); men da disse Dyr maatte tage Torskene 
og Flynderne inde paa Bankerne, vilde det være urimeligt at antage, 
at de skulde gaa de mange Mile tilsøs og udtømme Otolitherne 
dér. Desuden kunde Hørestenene næppe gaa uopløste gennem Hva¬ 
lens Tarmkanal. 
At der inde under Land, hvor slige Fiske holde til, kan være 
aflejret hele Lag af Otolither, har Ingolf-Ekspeditionen paavist; i 
en af de fiskerige, vestislandske Fjorde og paa Bankerne ud derfor 
har den nemlig flere Steder paa ca. 75—150 Favnes Dybde taget 
store Mængder Hørestene, mest af Torske- og Flynderfiske. 
Jeg har ikke haft Lejlighed til at undersøge andre af Bundens 
Aflejringer, men det er min Overbevisning, at efterhaanden som 
Bundprøverne blive gennemgaaede, vil det vise sig, at der paa de 
store Dybder i Ishavet ligger en hel uddød Fauna af Gruudtvands- 
former, for saa vidt som de da have efterladt Dele, der kunne 
modstaa Havvandets opløsende Evne. 
Har man først gjort sig fortrolig med den Tanke, at de døde 
Skaller og Otolitherne ligge paa oprindeligt Leje, og at Dyrene 
have levet dér, maa man nødvendigvis drage den Slutning, at 
Dybdeforholdene have forandret sig, saa at der endog paa Station 113, 
der nu ligger godt 1300 Favne under Havets Overflade, i tidligere 
