237 
Hvis man bar Lov til at at slutte fra Forholdene paa Verdens¬ 
havene, sj’nes der intet at være til Hinder for, at „Ingolf‘s Trawl 
har kunnet bringe Istidens Aflejringer for Dagen 
Hvis de her fremsatte Anskuelser ere rigtige — og de kunne 
i alt Fald ikke uden videre afvises som Fantasteri, da de hvile 
paa en Sum af Kendsgerninger — maa der i Kvartærperiodeii have 
fundet en Sænkning Sted, hvis Maksimum ikke kan anslaas til 
ringere end henved 8000 Fod (ca. 2500 Meter). Over hvor stor en 
Strækning denne formodede Sænkning har strakt sig, kan for Tiden 
ikke afgøres. Muligvis have andre Partier af „det norske Hav“ 
taget Del deri, siden Grundtvandsformer ere paaviste fra alle de 
Stationer, der danne Østgrænsen for „Ingolf“s Rute. 
Et Forhold fortjener endnu at berøres, nemlig at de Dele af 
Atlanterhavet, der ligge Syd for de undersøiske Rygge mellem 
Færøerne—Island og Island—Grønland, samt Davis Strædet ikke 
kunne opvise tilsvarende Fænomener. Denne Kendsgerning er ikke 
uden Betydning. Thi hvis Grundtvandsformernes Aflejring skyldtes 
Transport ved Is, maatte man vente navnlig i Danmarks Strædet 
og Davis Strædet at finde de samme døde Skaller og Otolitherne 
paa de store Dybder, men dette er ikke Tilfældet. Vel er der fra 
disse Egne fremkommet nogle faa Otolither, men de tilhøre andre 
Fiskeformer, og af døde Skaller foreligge kun saadanne, der kunne 
henføres til de nulevende abyssale Arter eller ere ganske forskel¬ 
lige fra dem paa Nordhavets Bund. Drivis kan derfor næppe spille 
nogen stor Rolle som Spreder af Havbundens Organismer. Der¬ 
næst leder dette Forhold til den Slutning, at kun Partiet Nord 
for de nævnte Rygge, der som bekendt hæve sig til nogle faa 
Hundrede Favne under Havets Overflade, kan antages at have 
taget Del i den store Sænkning. 
0 Man kunde ogsaa minde om, at døde Skaller af høj nordiske Bløddyr, 
der sikkert stamme fra Istiden, ere tagne ved den norske Kyst, i 
Kattegat, ved de britiske Øer og i Biscaya Havet. 
