291 
Geogr. Udbr.: Nordlig Art, der ikke synes at komme længere 
mod Syd end til Midten af Sverrig, iøvrigt er den udbredt gennem 
Nordevropa op i Lapland og efter Middendorf, Rejsen in d. aiiss. 
Nord. und Ost. Sibiriens ligeledes i Sibirien. Forekommer ogsaa i 
Nordamerika. 
Scatophagiuæ. 
XVI. Fncellia Robineau-Desv. 
132. F. fucorum Fali. Fig. 1. a. 
Scatomyza Fali., Dipt. Suec. II., Scatomyz., 5, 5. — Zett., 
Ins. Lapp., 722, 9. — id., Dipt. Scand., V, 1982, 18. — Holmgr., 
Kgl. Vet. Akad. Handl., 1869, B. 8, Nr. 5, 34. — Scatophaga 
Meig., Syst. Beschr., V, 253, 14. — Curtis, App. to the sec. 
Voyage of I. Ross, LXXX, 34. — Stæg., Grønl. Antl., Nat. 
Tidsskr., 2den R., B. I., 366, 47. — Schiødte, Tillæg til 
Rink: Grønland etc., 69. — Fucellia Schin., Fn. xVustr., II, 15. 
Udbredt langs Vestkysten idet mindste op til ca. 70° N. Br.: 
Julianehaab (Kolthof), Igalikofjord, Tunugdliarfikfjord (Forf.), Ivigtut 
(Dr. Thaarup), Ameragdla i Ameralikfjord, Holstensborg, Ritenbenk 
(Forf.), Patoot (Kolthoff). Den forekommer især langs Stranden i 
Mængde, sværmende over den opskyllede Tang, hvori dens Larver 
fandtes talrigt. 
Geogr. Udbr.: Arten findes over største Delen af Europa helt 
ned til Triest, nord paa op i det nordligste Skandinavien og paa 
Færøerne; efter Holmgren 1. c. findes den paa Spitsbergen, og 
efter Curtis 1. c. i det arktiske Nordamerika (Bothia Felix), samt i 
Labrador (Johnson, Dipt. of Florida, Proc. of the Acad. of Nat. 
Sc. Philadelphia, 1895, 336.) 
133. F. intermedia n. sp. Fig. 1. b. 
Obscura cinerascens, capite cinereo, macula supra autennas 
fulva, thorace cinereo, indistincte quinquevittato, abdomine plumbeo 
Antennis nigris, palpis fulvis, apice uigricantibus. Halteribus 
flavis. Pedibus obscure cinerascentibus, tibiis, maxime posterioribus, 
19* 
