323 
den anden eller samtidig endog tiere af dem hos Former, hvis 
Øglenatur man straks erkender; men samlede hos en enkelt Form 
forlene de denne en fuldstændig slangelignende Skikkelse. 
Men vende vi os til en Undersøgelse af Tungen, faa vi straks 
et andet Indtryk. Fig. 7 vil vise dens Bygning. iVf Form er den 
flad, temmelig kort og med en svag Indskæring i den forreste 
liand. Oversiden er udstyret med talrige, skællign ende Pa- 
])iller, der vende den fri Rand bagud. Ved Basis, der viser sig 
temmelig dybt indskaaren, tindes ingen Skede, hvori den kan 
drages ind. Tungen er altsaa bygget helt anderledes end Slanger¬ 
nes, der er glat, kløvet fortil og kan trækkes tilbage i en Skede 
ved Grunden; derimod har den samme Uddannelse som hos flere, 
større Afdelinger inden for Øglernes Afdeling. 
Videre naaede Du Bocage ikke i Granskningen af dette Kryb¬ 
dyr, og man begriber let Grundene til, at han i Ophiopsiseps saa 
et nyt Bindeled imellem Øgler og Slanger, mere inderligt end de 
hidtil kendte: Tungen var en Øgles, men Skikkelsen en Slanges. 
Boulenger derimod har en anden Opfattelse; med Systematikerens 
skarpe Blik for det væsenlige lægger han Hovedvægten paa Tungens 
Bygning, hvilken hindrer ham i at betragte Ophiopsiseps som en 
Mellemform. 
Skal man danne sig det afgørende Skøn, er imidlertid Kend¬ 
skab til Hovedtrækkene af Benbygningen nødvendig. Jeg har der¬ 
for i Træsnittene A, B, C og D paa næste Side gengivet Hoved¬ 
skallens Udseende med størst mulig Nøjagtighed ^). 
Som det vigtigste Kriterium for Afgørelsen af Dyrets Stilling 
inden for Skælkrybdyrenes to Afdelinger maa straks fremhæves, at 
Underkæbens Grene ere indbyrdes fast forbundne, 
ikke forenede ved et elastisk Ligament som hos Slangerne; dette 
vil fremgaa af Fig. D, der fremstiller Underkæben set ovenfra. Af 
andre Karakterer, der lige saa sikkert anvise Ophiopsiseps Plads 
0 Undersøgelsen af den diminutive Hovedskal har frembudt store Vanske¬ 
ligheder, som jeg maaske ikke tilfalde har formaaet at overvinde. 
21 * 
