137 
f. Ex. i Fnjoskadalen*), men ogsaa paa mere udsatte Steder, hvor 
Hovedarten mangler, undertiden temmelig højt paa stejle Bjærg- 
skraaninger. I N.-Isl. har jeg taget den ved pordarstadir 5 /s, Vaglar 
i Fnjoskadalur 6 /s, Skard i Dalsmynni 6 /s og Låtrastrønd 10 /s 91. 
Hraundalur 18 /7 og Kaldalon 20 h 93, begge i NV.-Isl. 
(B. nana X odorata ?) „Sandsynligvis denne Form u (Ostenfeld 
Hansen). Denne Form, som hidtil ikke er bemærket i Island, fandt 
jeg imellem Birkekrat ved Storu vellir i Bårdardalur, N., 27 /s 94. Jeg 
antog den først for B. odorata var. alpestris , men ved nærmere 
Undersøgelse viste det sig, at Bladene vare af yderst forskjellig 
Størrelse, nogle lignede med Hensyn til Størrelse og Form B. nana, 
audre B. odorata. 
Urticaceæ. 
92. Urtica urens L. Akranes, SY., 5 /io 91 (Bj. 6.)! Gårdhus 
i Grinda vik, SV. (Bj. Sæm.)! 
93. U. dioica L. Midsamtiin ved Eyjafj ørdur, N. (Organist Magnus 
Einarson)! Kålfanes, NV., vå h 93. 
Anra. Fra sidstnævnte Sted er den allerede angiven af Eggert Olafsson 
(E. Olafsen og B. Povelsens Rejsebeskriv., S. 435), som kalder den 
„den store B r æ n d e - N æ 1 d e“ Urtica maxima; med „Ne11 a 
[Urtica minor, samme Rejseværk S. 429), den gængse Brænde- 
nælde‘’, menes aabenbart U. urens, ikke U. dioica som Babington 
antager (Rev. of tlie Flora of Icel., S. 46). Om den siger 
* 
E. Olafsson, at den „kun findes paa Flatø“; men ingen af disse, 
lige saa lidt som andre af Olafssons Angivelser, er respekteret af 
Grønlund. Disse to Arter, lige som en Mængde andre, ere saa- 
ledes for første Gang angivne herfra af E. Olafsson. 
Polygonaceæ. 
94. Polygonum Persicaria L. Ved varme Kilder. Reykjanes 
ved Isafjørdur, NV., 23 !i 93. Torfustadir, SV., 1895 (Magnus Hel gas on)! 
Efri-Reykir, SV., 2 h 94 (Asgeir Torfason)! 
J ) I Fnjoskadalen har den mærkelig nok faaet Navnet Skogvibar- 
brdbir (o: Broder til det skovdannende Træ eller B. odorata). 
