VII 
stilling af de nyere Teorier (Moore) om Tanganjika-Faunaens 
Oprindelse. Dr. J. C. Nielsen foreviste nogle Muscide-Larver 
snyltonde i Fugle (se Afhandlingen „Mydæa anomala Jaenn., a 
parasite of South-American hirds“ i dette Bind). Dr. Mortensen 
foreviste nogle naturlige Bastarder af Echinider (se „Echinologi- 
cal Notes“ IV i dette Bind). Lærer J. P. Kryger foreviste en 
Fugleedderkop fra Hareskoven (se Afhandlingen S. 109 i dette 
Bind). Docent Stanim foreviste en i Silkeborg-Egnen fanget 
Hun af Edderkoppen Eresus cinnaberinus sammen med dens 
rørformede Spind. I dettes tragtformede, ydre Del laa forskel¬ 
lige indfangede store Insekter, saasom Skarnbasser o,g Mark- 
græshopper, som udgør denne Edderkops Bytte. 
Den 24. Februar. Dr. Th. Mortensen holdt Foredrag om Topfeltet hos 
Echiniderne. (Se Afhandlingen „Echinological Notes* III i dette 
Bind). 
Den 17. Marts. Dr. V. Nordmann gav Meddelelse om Boringen ved 
Skærumhede; det malakologiske Udbytte. (Danmarks Geol. Unders. 
2. Række 25.). 
Den 31. Marts. Referatmøde. Dr. A. C. Johansen fremsatte „Nogle 
Bemærkninger om Muslingerne paa Vaderne ved 
Graadyb*. 
Forskellen mellem dagligt Højvande og dagligt Lavvande er 
ved Graadyb og Fanø omkring 5 Fod. Hvor Strandbredden 
skraaner nogenlunde stejlt nedad, og hvor Sandet derfor tørres 
hurtig ved Ebbetid, træffes der i Reglen ingen Mollusker i det 
Niveau, der ligger mellem dagligt Højvande og 2 å 3 Fod under 
dette. — Hvor Stranden skraaner meget langsomt nedad, ud¬ 
tørres Bunden mindre ved Ebbetid, og baade paa Sandvaderne 
og Slikvaderne er der paa saadanne Steder adskillige Mollusk¬ 
arter, der gaar tæt ind til Kystlinien, Arter som Littorina lit- 
torea, Littorina rudis, Paludestrina stagnalis, Paludestrina ven- 
trosa, Mytilus edulis og Cardium ed ule. 
De Muslinger, der lettest iagttages ovre paa Vaderne ved 
Graadyb og Fanø, er den almindelige Bl aa muslin g (My¬ 
tilus edulis L.) og den almindelige Hjertemusling 
(Cardium edule L.). Blaamuslingen hviler paa Havbunden 
uden at grave sig ned i denne. Den kan her indtage meget 
forskellige Stillinger, men hyppigst er det dens afrundede bageste 
Del, der rager længst i Vejret. Den fæster sig ved sin Byssus 
til Stene, Molluskskaller og andre faste Genstande, og Indivi¬ 
derne viser en Tilbøjelighed til at klumpe sig sammen. Dens 
Udbredelse er meget ujævn. Der findes store Strækninger paa 
Sandvaderne, hvor den ikke forekommer, og der findes andre 
Strækninger, hvor den er saa almindelig, at den danner hele 
sammenhængende Kager. Dette er fortrinsvis Tilfældet, hvor 
der findes noget Grus imellem Sandet. Dens Hyppighed er 
