■ 
20 
hjem. Pemphredon derimod bærer Bladlus ind og har intet at be¬ 
frygte; den sætter sig paa Stammen, og løbende om søger den sin 
Indgang. Den omtalte Tachinarie er Hylemyia hilaris Fail.; man 
vidste hidtil intet om dens Udvikling; Schiner (Fauna austriaea 
p. 627) siger om den: „selten, nur an Baumståmmen“, han fandt 
den mest paa Birkestammer. Den staar altsaa i samme Forhold 
til denne Slags Hvepse som Miltograrnma conica til Oxybelus 
uniglumis. 
Vi komme nu til at underøge Gangen lidt nærmere. Aabningen 
er cirkelrund som selve Gangen og af samme Vidde som denne, 
6—8 mm i Tvermaal. Dette er netop saa bredt, at Hvepsen kan 
bevæge sig i én Retning i Gangen; skulde den kunne vende sig i 
den, vilde Arbejdet blive altfor stort. I den smalle Gang maa den 
holde Benene ind til Kroppen og vilde derfor med Vanskelighed 
komme frem, hvis Tornbevæbningen ikke understøttede den. Umiddel¬ 
bart fra Indgangen krummer Gangen sig i en stor Bue gjennem 
Vedet, indtil den naar Vedtrævlernes lodrette Retning, og den løber 
derefter parallelt med disse, hvis da ikke Træet er meget raadent, 
thi i saa Fald er det ligegyldigt for Arbejdets Skyld, hvorledes den 
7 ‘ 
bugter sig. Ved at betragte Væggene se vi Beviset herfor; der, 
hvor Gangen gaar parallelt med Vedtrævlerne, ere de glatte, hvor 
den gaar paa skraa igjennem dem, ere de mere ujævne. I Forhold 
til de plumpe Udhulingsredskaber maa vi forundre os over de 
smukke lige Gange og de glatte Vægge. Gangens Længde er i 
Reglen 100 å 150 mm , dens Bredde c. 6 mm . I Bunden udvides den 
til større Bredde, en Celle. Undertiden anlægges en anden ovenfor 
den første, aldrig flere i Række. Mellem de to Celler er et lille 
Stykke af den oprindelige Gang tilbage, tilstoppet med sammen¬ 
pakket Smuld. For ikke at spilde Tid med at gnave en hel ny 
Gang, benyttes den tiloversblevne Del af Gangen til Korridor for 
Sidegange, der løbe ud i alle Retninger og udmunde i forskjellig 
Højde i Hovedgangen, idet hver ny Sidegang anlægges et Stykke 
ovenfor (nærmere Udgangen) end den foregaaende. Sædvanlig er 
der kun 3 — 4 Sidegange, men er den raadne Vedmasse tyk, kan 
