29 
Som et Kuriosum kan her nævnes Rolanders Afhandling¬ 
om „Apis nigra“ (i Acta scient, acad. Suec. Anno 1751. p. 56—57, 
tab. 3, fig. 1—3). Det er Hannen af denne Art. Rolander for¬ 
tæller, at den bruger Udvidelserne paa Forbenene til at samle 
Blomsterstøv med, og at dette er dens Næring. Den samler det i 
Skjoldets Hulhed og sigter det fineste fra. De lyse Pletter antager 
han nemlig for Huller og paastaar bestemt at have set Støvet gaa 
igjennem disse „Huller“ og falde paa Blomsterne som en fin Regn. 
Han udtaler den Formodning, at Hensigten dermed er at lette Be¬ 
støvningen af Støvvejen. De Geer (1. c.) viste allerede, at det ikke 
er Huller, men hvide Pletter, der giver Skjoldet Udseende af et 
Sold. Rolanders Theori mistede dermed sit Grundlag. De Geer 
mener, ganske rigtigt, at de hjælpe Hannen til at fastholde Hunnen 
under Parringsakten, ligesom Skaalene hos Vandkalvene. — Senere 
har Darwin nærmere omtalt denne Dannelse i „Menneskets Op¬ 
rindelse 
III. Afdeling. 
Slanke Former med forlænget Bagkropsstilk. De synes at tage 
Sommerfuglelarver. Kun 1 Slægt: Blepharipus, med 2 danske 
Arter. 
1. Blepharipus Lep. 
Hos Hunnen er Pygalfeltet i Spidsen hult og temmelig smalt; 
Fortarserne ere cilierede, Tibierne ere tornede, navnlig er Mellem¬ 
tidernes Spids forsynet med lange, stærke Torne. Denne Slægt 
udmærker sig mest ved den lange Bagkropsstilk, men staar iøvrigt 
de gultegnede Crossocerus -Arter nær. Ialfald om den ene Art er 
det sikkert, at den samler Sommerfuglelarver, hvori vi maa søge 
Grunden til den slanke Bagkropsform. Efter Benenes og Pygal- 
feltets Bygning skulde man antage, at Arterne byggede i Træ, og 
de stærke Mandibler, der ere hule og forsynede med 3 spidse 
Tænder, tyde paa, at Gangene udgnaves i fast Materiale. Om deres 
Levevis vides kun lidt med Sikkerhed. 
