skinnebenene stærkt kølledannede, et Forhold, vi gjenfinde hos andre 
Stængelbyggere, nemlig Slægten Rhopalum. 
Vi kjende endnu kun 7 danske Arter, et Antal, som staar 
langt under Nabolandenes, og sikkert vilde kunne forøges betydeligt 
ved ivrig Indsamling paa Plankeværker og andet gammelt Træ. 
1. Crossocerus (Coélocrabro) vagabundus Pz. = subpuncta- 
tus Dbm. 
Thomson stiller denne Art hen til Blepharipus paa Grund af 
Mandiblerne og Farvetegningen. Hos Hunnen er Pygalfeltet langt, 
smalt og spidst og omgivet af Børster langs Bandene. Bagkroppen 
er børsteklædt paa samme Maade som hos Clytochrysus. Fortarserne 
ere svagt cilierede, Tibierne forsynede med faa, svage Torne. 
Mandiblerne have en svag Indertand, hos Hunnen ere de i Spidsen 
3-tandede, hos Hannen 2-tandede. Den flyver i Juni, Juli og ind 
i August. 
I Litteraturen findes intet om dens Levevis. Schenck (1857, 
p. 209) siger: „ich fing an einem alten Pfosten das <3“. Drew- 
sen har haft den i Mængde, ganske sikkert klækket af gammelt 
Tømmer, i sit Klækkehus. 
Ligesom hele den beskrevne Bygning minder slaaende om 
Clytochrysus , saaledes fandt jeg ogsaa Redebygningen stærkt min¬ 
dende om denne. Netop i et gammelt Blommetræ, hvor Clytochry¬ 
sus cephcilotes boede i Mængde, fandt jeg ( 3 /'io87), ved at bryde 
Vedet itu, en lodret nedstigende Gang (Rede Nr. 351), som var helt 
tilfyldt med Vedsmuld, og mellem dette laa nogle Kokon’er med ens 
Mellemrum. De laa i én Række, altsaa en lignende Redebygning 
som hos Stængelbyggerne. I det hele har der været 6 Celler, som 
have været adskilte ved Smuld og ikke syntes at være bredere end 
den oprindelige Gang. I de 4 Celler fandtes en Kokon med Larve i; 
i de 2 andre var der døde Fluer, som alle vendte Hovedet nedefter. 
Af Kokon’erne tilhørte de 2 Hunner, de 2 andre Hanner; der var 
en betydelig Forskjel i Størrelsen: J-Kokon: 12 mm lang og 4,5 mm 
bred, <£-Kokon: 9—10 mm lang og 3,5 mm bred. Af den ene Kokon 
ldækkedes en $ ( 5 /e 88). 
