47 
mindre Former da kun Bladlus og Psocus at vælge imellem. Dette 
lille Bytte liar vel haft Indflydelse paa den lange Bagkropsstilks 
Fremkomst. Hvilken Psocus- Art det var, og hvor den hentes, lod 
der sig intet oplyse om. — Af Reden kom 1A U 87 ud en lille 
Braconide, Euphorus sp. (med halvmaanedannet Radialfelt). To af 
Rliopalum- Kokon’erne bleve ikke udklækkede, men da der ingen 
Udgang findes paa dem, kan jeg ikke antage, at nævnte Euphorus 
skulde være Snylter paa Rliopalum. Derimod fandtes, ved om¬ 
hyggeligt Eftersyn, nogle smaa hvide Kokon’er mellem Foderresterne, 
og jeg formoder da, at Snyltehvepsen er kommen ud af en af disse, 
som den selv har spundet. Den maa altsaa snylte paa Psocus , og 
dens Æg, eller mulig dens Larve, har været i en Del af de indslæbte 
Foderdyr. (Saadanne „uvedkommende Snyltere 41 findes navnlig i 
Reder med Bladlus ( Aphidius sp.) og Sommerfugle- eller Snudebille¬ 
larver (Ophionider) hos forskjellige Gravehvepse og Foldhvepse. Der¬ 
fra maa en Del Angivelser om Snyltere paa disse Slags Hvepse 
skrive sig.) — Det lykkedes mig aldrig at finde Spor af denne 
Arts Reder i paa Jorden liggende Stængler; den holder sig 
rimeligvis til udgaaede Grene og gamle Billegange i Træ og 
Gærdsel. 
VI. Afdeling. 
Smaa Jordbyggere, med meget kort og kraftig Bygning, del¬ 
tage smaa Fluer som Bytte. Denne lille Gruppe adskiller sig strax 
fra de øvrige Crabroner ved den bronzeagtige Giands, den kraftige 
Legemsbygning og Hovedformen. Hovedet er mere afrundet, med 
hvælvet Isse og Biøjnene stillede i en Buelinje. Det brede og 
flade Pygalfelt, de cilierede Fortarser og tornede Tibier, ligesom 
Mandiblernes skarpe Spids vise hen til deres Levevis i Jorden. 
Rederne graves snart i Sand, snart i Lerjord, helst i Stier, ved 
Landeveje osv. eller i skraanende Volde, mod Syd. Vore Arter 
ndes almindeligt baade i Sand- og Leregne over hele Landet, — 
Vingerne ere oftest mere eller mindre sodede, som man finder det 
hos Sanddyr. Der er to Slægter: Lindenius og Entomognatlius. 
