88 
i Sprit, først efter nogen Henstand ogsaa i Vand, og i tør Tilstand er 
meget sprødt, med en glinsende Brudflade. P. monilicornis anvender 
det i saa stor Mængde, at det ikke er muligt at tænke sig, at den 
selv skulde afsondre det. Snarere er det et Harpixstof, som Hvepsen 
forstaar at opløse og anvende. Et Fingerpeg i denne Eetning kunne 
vi maaske finde i den Omstændighed, at nogle af Arterne synes at 
holde sig til Naaleskove og Naaletræplantninger, hvor de bygge i 
tomme Barkhillegange, Harpixgaller etc. Formen af Mandiblerne 
er sikkert gunstig for denne udstrakte Harpixanvendelse; iøvrigt 
afviger Mandiblernes Spids betydeligt hos de enkelte Arter, hvortil vi 
ikke kunne paavise Grunden, før deres Levevis bliver nøjere kjendt. 
Ifølge den gamle Theori skulde Slægten snylte hos andre, 
mindre Gravehvepse. Den modbevistes ved Kennody’s Iagttagelser 
(1838) over P. gracilis , som han saa bygge i Hullerne i Stolper 
og bære Bladlus ind, men fik atter en kraftig Støtte i Eatze- 
b u r g, der klækkede P. turionum af Harpixgaller paa Fyr (dannede 
af en Sommerfuglelarve, Retinia resinella ) og antog, at den var 
Snylter hos Gallens Frembringer. Nord linger (1848, p. 269), 
der fandt P. insignis byggende i gamle Barkbillegange, betvivlede 
Eigtigheden heraf. G o ur eau udtalte ogsaa sin Tvivl derom (1856) 
og gjendrev den (1857) ved direkte Iagttagelser over Fassaloecus 
gracilis ; han viser bl. a., at denne Art, som fandtes sammen med 
en død Pemphredon unicolor i en Stængel, maa have bygget Eede 
i de af andre Gravehvepse forladte Gange, og i det af Eatzeburg 
omtalte Tilfælde har P. turionum bygget i de tomme, allerede for¬ 
ladte Galler, ikke snyltet hos Sommerfuglens Larve. 
Arterne ere saa smaa, at de kunne nøjes med knappere Plads 
og smallere Gange, end de fleste andre Træbyggere; de ere ikke 
meget kræsne i Valget af Bolig; man kan finde en enkelt Art i 
Stængler paa Jorden, i oprette Græsstraa, i Billegange i Træværk 
osv., altsaa paa de forskjelligste Lokaliteter. 
Byttet bestaar, saa vidt det er kjendt, af Bladlus, hvoraf et 
større Antal fyldes i hver Celle. De tage næsten altid vingeløse 
Former. 
