89 
Larven er smal, lige og langstrakt. Ringene staa stærkt frem. 
Halsen er tydelig og Hovedet lille. Farven er lys, enten rent hvid 
eller svagt rødlig. 
Spindet er ufuldstændigt; Larven spinder en tynd, rødlig Kalot 
fast til den foranliggende Skillevæg, og Randene fortsætte sig ofte 
som en meget tynd Hinde ned ad Cellens Vægge. I lange Celler 
spinder den ene Art desuden en plan, meget fin Skillevæg indenfor 
for at formindske Rummet, hvori den ligger. 
Arterne fanges paa alt Slags gammelt Træ og Træværk og 
paa Bladene af Buske, sjældnere derimod paa Blomster. 
1. Pctssaloecus gradlis Curt. Vor almindeligste Art, hvis 
Reder man let støder paa. 
Mandiblerne ere næsten som hos en Bi, hule, i Spidsen hos 
Hunnen to-tandede, hos Hannen kortere, spidse. 
Arten er lille, navnlig kunne Hannerne være meget smaa. 
Rederne fandt jeg i gamle Rubusgrene og i gamle, paa Jorden 
liggende Artemisia-Stængler, der i Forvejen havde huset en Pem - 
phredon unicolor- eller Rhopalum tibiale- Rede, og senere var taget 
i Besiddelse af P. gradlis ; endvidere i udgaaede Grene af Ask og 
Hyld (paa Træet) og i af Naturen hule Stængler, der ere over¬ 
huggede af Leen, f. Ex. Græsstraa og Hypericum perforatum- 
Stængler. Jeg har ingen Rede set, om hvilken jeg med Sikkerhed 
kunde antage, at Hvepsen selv havde gnavet Gangen. Meget ofte 
bygger Arten i gamle Billegange i Brædder, Stolper osv.; af disse 
udrenser den dog vist Vedsmuldet. Det vilde uden Tvivl ofte være 
til Fordel for Arten, om den selv kunde udgnave sig Gange, thi 
de forefundne Hulrum ere meget forskjellige i Form, Bredde osv. 
og forlange derfor ofte et betydeligt Arbejde ved Dannelsen af 
Skillevæggene. 
Kennedy (1838) var den første, der undersøgte dens Rede¬ 
bygning. Han fandt dens Reder i Træstolper og saa den bære 
Bladlus ind i Munden. G o ur eau har nærmere beskrevet en Rede 
(1857, p. CLVII), som han fandt i Maj 1857 i en lille Rubusgren, 
