109 
Hele Gangen, Cellen iberegnet, er ofte kun 1 Tomme lang, 
undertiden 2 å 3. Da den gaar skraat ned, kommer selve Byttet 
kun til at ligge V 2 . å 1 Tomme under Jordens Overflade. Det kan 
derfor meget let hænde, at Beden bliver forstyrret; naar man gaar 
i Sandet, kan man ikke undgaa at træde den ned eller endog 
bringe Cellens Beboer frem for Lyset. Det er da kun hos Am- 
mophila sabulosa, at vi undertiden kunne finde en saa lidet be¬ 
skyttet Bede! Et andet Forhold, som ogsaa er paafaldende hos 
disse Pompilider, er, at Byttet er saa svagt bedøvet. Alle de 
Edderkopper, jeg tog fra Hvepsen under Transporten, og dem, jeg 
tog ud af de færdige Beder, vaagnede hurtigt op igjen, saa at de 
Dagen efter vare ganske som sunde Exemplarer. Dog vare de, der 
allerede bar et Æg, noget mattere, og deres Bagkrop hang mere 
slapt ned. Blot man tog Edderkoppen i en Glastube og drejede 
eller rystede denne i nogen Tid, levede Dyret op igjen. Det er 
muligt, at ogsaa Lyset har nogen Indflydelse derpaa, men det var 
navnlig enhver Bystelse eller Pirring, som var i Stand til at 
vække dem. 
Nogle af Æggene bleve udklækkede, men det lykkedes ikke at 
bevare Larverne, til deres fulde Udvikling var naaet. Deres videre 
Forvandling kjender jeg saaledes ikke. 
9. Pompilus dispar Dbm. 10. P. unguicularis Tb. 11. P. 
abnormis Dbm. 12. P. consobrinus Dbm. 13. P. difformis 
Schiodte. — Intet er bekjendt om disse Arters Levevis; de grave 
vistnok Gange i Sand. 
14. Pompilus fuscus (L.) Schiodte’ = Sphex viatica Lep. 
= Sphex fusca L. De Geer, 
Denne vor hyppigste Art ses overalt paa Sandjord fra det 
tidlige Foraar til langt hen paa Sommeren. Jeg har set den bygge 
Bede 2 Gange om Aaret, men maaske har den undertiden endog 
3 Generationer. Om Foraaret ser man kun Hunner, og de ere 
nogle af de første Hvepse, der vise sig; det maa være befrugtede 
Hunner, som have overvintret i Jorden. De bygge Bede i Maj, 
