125 
de tropiske Mutiller ere oftest prægtigt farvede ved en broget Haar- 
klædning. — De tindes i Keglen paa sandede Steder, hvor de grave 
sig ned i Jorden; kun om den ene, store Form, Mutilla europceas 
Levevis, vides noget bestemt. 
1. Mutilla L. 
1. Mutilla europæa L. Arten er sjælden hos os. 
Allerede J. L. Clirist (1791, p. 144) fandt den i Mængde i 
Nærheden af Humlereder ( Bombus muscorum, terrestris etc.) og 
mente, at den byggede der; senere var det den almindelige An¬ 
skuelse, at den gravede Gange i Sand (Schuckard fandt endog en 
Hun sammen med Rester af Dipterer i Sandet), indtil C hr. Drew- 
sen af en hjembragt Kede af Bomlus Scrimshiranus, der indeholdt 
100 Celler, klækkede 2 Humier og 76 Mutiller (44 $ og 32 J). 
De havde alle forpuppet sig i de lukkede Humlebiceller og maatte 
saaledes leve af den udvoxne Humlelarve. Drewsen blev stukken 
af Mutillerne og omtalte det som saa overordentlig smertefuldt, 
langt værre end nogen anden Hveps’ Stik. Han formoder, at de 
benytte Giften til at „dræbe Yngelen med eller hæmme den i sin 
Udvikling* 1 . Parringen gik meget hurtigt, i Løbet af nogle faa 
Minutter, idet Hannen greb og fastholdt Hunnen med Mandiblerne 
og Bagkropsspidsen: Hannen døde efter Parringen, Hunnen gravede 
sig ned i Jorden og laa her sammenrullet Vinteren over. (Drewsen 
1847, p. 210—11). De to Kjøn have Stridulations - Organer, ved 
hvis Hjælp de kunne finde hinanden. Westwood (1840, fig. 84, 
13 & 14) mente, at de gned Pro- og Meso-Thorax mod hinanden, 
men G o ure au (1837. p. 66) fandt Apparatet paa 2. og 3. Bag¬ 
kropsring, hvoraf det første er det passive, det andet det aktive. 
Dahlb om (1848, p. 184) klækkede Arten af Bombus Rajellus- 
Reder, sidst i Juli og først i August 1843. Senere har Professor 
E. Hoffer i Graz (1886) studeret dens Levevis. Den snylter hos 
mange forskjellige Arter, mest hos Bombus agrorum Fabl*. Del¬ 
er altid langt flere Hunner end Hanner, hvad der dels kan finde 
