129 
1. Sapyga Latr. (1796). 
Hellus Fabl*, exp.' 
Mandiblerne ere stærke og brede, sædvanlig 3-tandede. Anten¬ 
nerne korte, noget kølledannede. Hos Hunnen er Endesegmentet 
tilspidset, den nedre Skinne længere end den øvre. 
1. Sapyga punctata Kl. Monogr. Siric. Gerrn. 1803, p. 61. 
PI. 7, %. 4 (?), 5 og 6 (J). 
S. paeca Fabl*. ($?). Ent. syst. II. 129. S. quinquepunctata 
Fabl*. (<J) ib. p. 235, decipiens Kl. etc. 
Denne Art flyver almindeligt bos os sidst i Maj, samt Juni 
og Juli, langs Lervægge, gammelt Træværk, Plankeværker osv. for 
at anbringe sine Æg i Biers Keder. Schenck (1857) fangede 
den gjentagne Gange paa Jordbærblomster. De to Kjøn ere meget 
forskjellige i Farvetegningen og ere beskrevne som selvstændige 
Arter under mange Navne. 
La tre i Ile var den første, der udtalte den Formening, at 
Arten rimeligvis levede som „Parasit 41 hos Bier i gammelt Træ¬ 
værk. Lepeletier (Encycl. méth. t. X. 1829. p. 338) mener, at 
Slægten graver Gange i Kalken paa Mure og i Træ og forsyner 
dem med Foder. Han slutter dette af, at han fangede „en Art 
( Sap . sexpunctata) bærende et Insekt, som den lod falde i det Øje¬ 
blik, da jeg greb den, hvilket jeg dog gjenkjendte som en Larve 44 . 
Det beroede dog vist paa et Fejlsyn. Komisk nok, er dette omtrent 
den eneste egne Iagttagelse, Lepeletier kan fremføre om Grave¬ 
hvepsenes Levevis — og saa er den endda forkert og misvisende. 
• 
Idetmindste burde den da være i Overensstemmelse med hans 
Theori om Gravehvepsenes Bygning og Levevis — og saa gjør han 
Sapyga til en Kedebygger, skjønt dens Ben ere simple, uden Torne, 
Tænder eller Cilier, tværtimod Theorien! S hue k ard (1837, 
, p. 45) fangede den i en Sandegn, medens den stod i Begreb med 
at gaa ind i en Rede af Osmia bicornis ; han meddeler (1834, 
p. 58), at Mr. Bakewell tog den i Færd med at stikke Bagkroppen- 
ind i Cellerne hos Osmia coerulescens. AVestwood meddeler 
Vidensk. Meddel, fra den naturli. Foren. 1897. 
9 
