172 
steret, og Frugtknuden synes uforandret, naar dette skeer; rimeligvis 
en Virkning af den rigelige Tilgang af Vand og maaske ogsaa 
Næring. Det bør dog undersøges nærmere, om heri skulde være 
noget konstant. Frugter sættes jo iøvrigt af andre Individer, og 
Kimplanter ere kjendte (se Irmisch i Botan. Zeitung 1861, S. 105). 
2. Sumpplanternes Samfund. 
Tre Arter spille en Bolle fremfor alle andre, nemlig Phragmites 
communis, Scirpus lacuster og Typha angustifolia. De naa en Højde 
over Vandet af c. IV 2 —2 M og indtil c. 2 M under Vandet, og 
danne et ofte meget bredt, sammenhængende Bælte rundt 
om hele Søen. Af disse findes Typha sædvanligvis yderst, 
Phragmites i sammenhængende Masse inderst. (Nærmere om For¬ 
delingen se ovenfor). 
Hvor Nymphæaceerne voxe, findes i Regelen ogsaa Smalbladet 
Dunhaminer (Typha angustifolia); ofte finder man enkelte Exern- 
plarer hist og her mellem Aakanderne, hvilket forøvrigt kan være 
Tilfældet ogsaa med Scirpus lacuster og Phragmites communis; men 
sædvanlig voxer ogsaa denne Art i store Selskaber indenfor Aakande- 
samfundene, begrænsende dem mod Landsiden, og selv indadtil stø¬ 
dende op til og tildels blandet med Bestandene af de to andre 
mægtige Sumpplanter. Typha synes kun paa Mudderbund at trives 
vel, og den gaaer ud til 2 M Dybde. Dens Rhizomer ere ret tykke 
(jeg har maalt et Tværsnit paa 3 Cm) og danne Udløbere af 
V 2 —1 M Længde og maaske længere; disses første Lavblad staaer 
lige over for Moderbladet. Udløberne ere ret bløde og svage i Byg¬ 
ning; dertil kommer, at Forgreningen kun er ringe; Udløberne kunne 
f. Ex. danne 10—12 Stængelled, før de bøje opad og før der kom¬ 
mer en Knop, og de undertiden ret talrige Rødder, som udgaa fra 
dem, især fra Skuddenes Ombøjningssteder, ere heller ikke kraftige 
(Fig 4). Dette i Forbindelse med Bundens Blødhed gjør, at Plan¬ 
terne let kunne rives løs og kunne hæves op med hele Rhizom- 
komplexet; af de tre Arter Sumpplanter er Typha den, der lettest 
