208 
så er uei|)ir“ *) — Hvalros skal man fange, og det halve af den 
tilfalder Fangeren), dels endelig, naar man har Lov til at spise 
Hvalroskød („Rosmhval oc sel skal eta å peim tiOum ateins er kiot 
ætt er“ 2 ) — Hvalros og Sæl skal spises paa den Tid kun, naar 
Kød maa spises). At man i gamle Dage med Navnene Rostungr 
og Rosmhvalr har ment Hvalrossen, fremgaar tydelig af den Be¬ 
skrivelse, der gives af den i „Kongespejlet“ 3 ). 
Der er ogsaa en Del Beviser for, at Hvalrossen har været ved 
Islands Kyster i forhistorisk Tid. Disse Beviser ere de Skeletdele 
og Tænder, der ere fundne hist og her i Sand og Ler ved Kysterne 
(de ere dog tildels af nyere Dato). E. Olafsen omtaler (se ovenfor), 
at der er fundet Tænder og hele Hoveder, uden at opgive Finde¬ 
stederne, og ifølge Thor od dsen 4 ) findes de paa Vestfjordene langt 
inde i Landet (her findes nemlig gamle Strandlinjer med Driv¬ 
tømmer og Hval- og Hvalrosknogler 100—200 Fod over Havfladen). 
I Årbok hins Isl. Fornleifafjel. 1883, S. 6 omtales et Hvalroskranie, 
der fandtes i Dyrefjorden; „det havde to lange Tænder fortil, og 
alle de andre Tænder vare uskadte “. Senere fandt man Under¬ 
kæben. Knoglerne saa slet ikke gamle ud. — I Samlingen i Reykja- 
\ 
vik findes et Brudstykke (Snudepartiet) af et Kranie uden Tænder, 
der er fundet i Mudderet paa Bunden af den lille Indsø, tæt syd 
for Byen. Dette Brudstykke har omtrent den samme Farve som 
de Knogler, der findes i danske Tørvemoser. Denne Indsø har 
rimeligvis før været en Havbugt. — I Samlingen findes desuden 
to gamle Stødtænder, den ene 42 cm lang, funden i Strandsandet 
paa Sydsiden af Faxebugten, den anden 36 cm ; hvor den stammer 
fra, ved jeg ikke. 1874 fandt man et Hvalroskranie i en Indsø 
paa Skagen (paa Reykjaneshalvøen). Det blev slaaet i Stykker, og 
Tænderne opbevares i den archæologiske Samling i Reykjavik 5 ). 
J ) Grågås I. Kh. 1852. S. 81. 
2 ) Grågås I. Kh. 1852. S. 34. 
3 ) Konungsskuggsjå. Chria. 1848. S. 41. 
4 ) FerSasaga frå VestijorSum. Andvari 1887. S. 165. 
5 ) Vikverji. 1874. 10. 
