350 
folja så 7-strångarna, medan den ursprungliga basalbågen (m), 
såsom I visar, annu i midten af bladskifvan ligger oforåndrad. 
Undersokningar ofver bladskaftens bjggnad 2 ) hafva visat, att 
karlstrangarna i dessa kunna vara ordnade på mycket olika satt och 
ofta på tvårsnittet bilda en sluten ring. Den ofra bågen hos 
Ch. hamosa behofver dårfor icke vittna om någon i bladet insånkt 
axel, så mycket mindre som en annan Chirita- art (Chirita sp., 
n:o 9. Herb. Ind. Or. Hook. fil. et Thomson), hvars bladskaft jag haft 
tillfalle att undersoka och som icke hade epifylla blommor, likaledes 
hade en ring af spridda karlstrangar. Men å andra sidan kan man 
också i de tvanne iV-grupperna se de till den florala grenen utgående 
strangarna. Att man i så fail måste antaga, att en del af sjålfva 
bladets mediana strangar anslutit sig nårmare till de forrå, talar 
icke haremot, ty någon skarp grans mellan M och N existerar 
såkerligen icke, så omedelbart som de stota intill hvarandra. Då 
den primara florala axeln fullståndigt tråder tillbaka for pedunklerna, 
vore det icke annat an hvad man kunde vånta, om blommornas 
sista kårlstrangar också vore hela skottets sista. 
Att blomparen aro systerbildningar, darfor talar det likformiga 
karlstrangsforloppet, men eljes synes detta sålunda icke låmna några 
upplysningar, åtminstone icke så lange forhållandet hos de narstående 
arterna ej ar kandt. 
Sammanfatta vi resultaten af undersokningen i dess helhet, så 
hafva vi framst att lagga marke till, att den knopp, ur hvilken 
blommorna framgå, anlagges i omedelbar anslutning till stamspetsen. 
Då ingenting finnes, som kunde tyda på att den lika fullt fylo¬ 
genetiskt sedt icke år bladets normala axillår-knopp, måste vi be- 
trakta den som sådan, och hårmed ar gifvet att de Cando 11 e’s 
J )C. de Candolle, Anatomie comparée des feuilles chez quelques 
families de Dicotylédones 1879, samt L. Petit, Le pétiole des Dico- 
tylédones 1887 och Nouvelles Recherches sur le pétiole des Plianéro- 
games. 1889. 
