utvåcklas icke till en råcka intlorescenser, utan till en hufvudskottet 
liknande gien, hvars stållning i sjalfva bladvåcket år så mycket 
tydligare, som bladet år mycket långskaftadt. Ett hårledande af de 
epifylla inliorescenserna hos Streptocarpus från en axillår lioral gren 
ligger hår nåra till hånds. 
Hos de Cyrtandreer det tilsvidare varit fråga om stå de epi- 
fylla blommorna blott pa skaftet af bladet. En begynnelse till 
deras „forskjutning“ ut på bladskifvan, hvilken t. o. m. kan gå så 
langt, att blommorna rycka upp mot ofversta åndan af bladet, finnes 
dock åfven hos vissa Cyrtandreer , så hos Epithema carnosum 
Benth., hos hvilken pedunklerna dels åro fria, dels smålta samman 
med bladskaftet eller med skifvans nedersta del. 
Ltan att vilja generalisera kan jag dock icke undertrycka den 
formodan, att de epifylla inliorescenserna åfven i ofriga fali, fylo¬ 
genetiskt sedt, framgått ur ett axillårt Iloralt skott och således icke 
bildats af bladet vare sig på det ena eller andra såttet, ej håller, 
i fail af liera, genom formedling af „aksessoriska knopparen 
term, hvars vårkliga innebord for ofrigt ånnu alldeles icke år 
klargjord. 
