36 
Tommers Længde, er denne Konvexitet slaaet over i sin Modsæt¬ 
ning o: Finnens Bagrand er hul. Underkjæven er stærkt frem¬ 
springende og temmelig spids. Der er altid et Tandparti paa 
Tungen og et paa Ganen, der fortil er meget bredt og bagtil 
lober gaffelformigt ud i to Spidser, der strække sig langt tilbage 
i Munden. 
2. Echeueis lineat ;t Menz. 
Vort storste Exemplar — der dog kun er 9 Tommer langt 
— er opgivet at være fra Man i la. Foruden dette, der er tem¬ 
melig afbleget, har Museet kun faaet Unger (2*/2—3*/2 Tomme), 
af hvilke de tre ere tagne paa 38° N. Br. og 30° V. L., paa 
20° N. Br. og 40° V. L. (i Maven af en «Barracuda»*)) og paa 
3° S. Br. og 30° V. L.; tre andre har Komandor Suenson 
hjembragt fra Vestindien. 
Der foreligger i ovrigt ingen Oplysning om, med hvilke Fiske 
disse Exemplarer ere fangne. Poey oplyser heller ikke, til 
hvilke Fiske hans E. apicalis , der efter hans senere Arbejde er 
identisk med E. lineata , holder sig. Derimod angiver han, at 
E. sphyrænarum P. kun er funden paa Sphyræna picuda , hvor 
den skjuler sig mellem Gjællerne, men undslipper, naar den 
storre Fisk, dens Vært, bliver fanget; og denne E. ( Phtheirich - 
thys) sphyrænarum stemmer efter Beskrivelsen ganske med de 
foreliggende Unger af E. lineatus og er ganske sikkert ikke andet 
end et Udviklingstrin af denne Art. 
Det hyppigst forekommende Antal af Pladepar er vistnok 10, 
men det kan ogsaa være 9 eller lt; hos de tre Suensonske 
Exemplarer forekomme alle tre Tal. Hovedets Brede tværs over 
Brystfinnernes Rod indeholdes i. 1 /o —2 Gange i Skivens Længde 
og denne fra ikke fuldt 5 til over 6V2 Gang i Totallængden, 
*) Herved forstaa de Sofarende ikke Sphyrænen, men en stor Makrelfisk, 
der synes at hore til Q/fø'um-Slægten. Navnet gjengives ogsaa som 
»Barracotta*. 
